ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року	Львів	Справа № 300/663/20 пров. № А/857/2509/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Бруновської Н.В., Макарика В.Я.,
при секретарі судового засідання:                     Герман О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі №300/663/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Іва-Арт» до Галицької митниці Держмитслужби про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення та рішення про коригування митної вартості товарів (головуючий суддя першої інстанції – Біньковська Н.В., час ухвалення - 16.41 год., місце ухвалення – м. Івано – Франківськ, дата складання повного тексту- 18.12.2020 р.),-

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Іва-Арт» звернулося до суду з адміністративним позовом до Галицької митниці Держмитслужби  про визнання протиправними та скасування картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209250/2019/00002 та рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2019/700004/2 від 11.12.2019.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення  статей 49, 50, 51, 57 Митного кодексу України, поза межами встановленої законом процедури, за наявності усіх документів, які підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару – запасних частин до автомобілів, металопродукцію (здебільшого до автомобілів ВАЗ) на суму 2992336 російських рублів, за ціною договору (контракту), протиправно здійснено визначення митної вартості товару, який ввозиться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту за резервним методом, внаслідок чого прийнято оскаржувані картка відмови та рішення від 11.12.2019. Позивач стверджує, що заявлена митна вартість товарів, відповідає ціні укладеного договору (угоди) в розмірі 1129166,39 грн., для митного оформлення були подані всі необхідні документи, в тому числі банківські документи про сплату коштів за придбання товару. Зазначає, що спірне рішення не містять обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості, що є самостійною підставою для його скасування, відповідач не визначив, яких саме додаткових документів не було подано, та які саме документи містять недостовірні відомості або містять ознаки підробки. 
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення Галицької митниці Держмитслужби про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/700004/2 від 11.12.2019. Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення  Галицької митниці Держмитслужби №UA209250/2019/00002 від 11.12.2019. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби  на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Іва-Арт» сплачений судовий збір в розмірі 6965,30 грн. 
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що Галицька митниця Держмитслужби не погоджується з наведеним рішенням суду, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено норми матеріального права та неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а обставини, які мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими були недоведеними належними та допустимими доказами, внаслідок чого відповідної до статті 317 КАС України вищевказане рішення повинно бути скасоване.
Апелянт вказує на те, що під час проведення митних формальностей за митною декларацією автоматичною системою аналізу і управління ризиками (АСАУР) згенеровано певні форми митного контролю. При перевірці поданої позивачем митної декларації від 09.12.2019 та документів, долучених до митної декларації, митним органом встановлено розбіжність у документах, які містять числові значення складових митної вартості, останні не містять всіх відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінюваний товар. 
Так, було виявлено, що відсутні документи для підтвердження транспортних витрат, хоча такі повинні бути включені до митної вартості товару відповідно до умов поставки FCA. Зазначає, що додана позивачем довідка про транспорті  витрати від 04.12.2019 не може підтвердити скільки коштів було сплачено на витрати транспортування, оскільки вказаний документ не є платіжним і не може вважатись бухгалтерським, не є належним доказом на підтвердження транспортних витрат. Декларанту було виставлено вимогу на представлення додаткових документів, проте за результатом поданих додаткових документів відповідачем встановлено, що експортна декларація  подана не в повному обсязі, комерційна пропозиція має адресний характер і не може бути використана широкому колу осіб.
За результатом проведених з декларантом консультацій, повідомлено про неможливість застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст.59 МК України) та методу 2б (ст.60 МК України) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні і подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК  України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Зазначає, що джерелом інформації для коригування митної вартості слугував ряд митних декларацій за 2019 рік. Просить у задоволенні позову відмовити.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволені позову відмовити повністю.
Позивачем поданий відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що апеляційна скарга по своєму змісту є абсолютно тотожними відзиву на позовну заяву, тому судом першої інстанції надано в повному обсязі оцінку усім обставинам справи. Вважає,  що рішення суду першої інстанції є законне та обґрунтоване, судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
В судовому засіданні апеляційного розгляду справи представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених у скарзі, просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Представник позивача проти апеляційної скарги заперечив, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що 09.12.2019 декларантом – ТОВ «Іва-Арт» подано до митного органу митну декларацію №UA209250/2019/700005, якою задекларовано для митного оформлення товар, що ввозиться на територію України – вироби з пластмас для легкових автомобілів марки ВАЗ; вироби з пластмас для транспортних засобів; патрубки та шланги з гуми, не армовані, без фітингів, для легкових автомобілів марки ВАЗ; вироби з незатверділої, вулканізованої непористої гуми, армовані текстильними матеріалами, без фітингів; шланги гумові армовані текстильними матеріалами, з фітингами; вироби з незатверділої, вулканізованої непористої гуми, для легкових автомобілів марки ВАЗ;  частини гумометалеві для легкових автомобілів марки ВАЗ; вироби з незатверділої, вулканізованої непористої гуми, для легкових автомобілів марки ВАЗ, ЗАЗ; дзеркала для легкових автомобілів, марки ВАЗ; скло для автомобільних фар, оптично не оброблене, для легкових автомобілів марки ВАЗ; вироби з чорних металів для легкових автомобілів, марки ВАЗ; вироби з алюмінію, для легкових автомобілів марки ВАЗ; вироби з недорогоцінних металів, замки та частини замків до легкових автомобілів марки ВАЗ, ЗАЗ;  вироби з недорогоцінних металів, завіси частин легкових автомобілів марки ВАЗ; вироби з недорогоцінних металів, фурнітура для транспортних засобів, марки ВАЗ; вироби з недорогоцінних металів, кришки, які використовуються для закупорювання бачків та радіаторів у авто марки ВАЗ; частини до легкових автомобілів, призначені виключно для поршневих двигунів з іскровим запалюванням, для автомобілів марки ВАЗ; насоси для охолоджувальних рідин двигунів внутрішнього згорання, насоси паливні (плунжерного типу), для двигунів внутрішнього згорання, призначені для моторних транспортних засобів; запасні частини до насосів паливних, призначені для моторних транспортних засобів, марки ВАЗ; запасні частини для моторних транспортних засобів, марки ВАЗ; частини електроприладів запалювання та пуску двигунів внутрішнього згорання, для автомобілів марки ВАЗ; електроприлади освітлювання у зборі, для автомобілів, універсальні; аксесуари до електроприладів освітлювальних (автомобільних фар), до автомобілів марки ВАЗ; частини гальмівної системи автомобілів ВАЗ; запасні частини для легкових автомобілів ВАЗ; елементи підвіски до легкових автомобілів ВАЗ, виготовлені із сталі; частини до моторних транспортних засобів, призначені для системи рульового управління авто марки ВАЗ.
У вказаній митній декларації декларантом митну вартість визначено за основним методом - за ціною договору (графа 43 митної декларації). 
Одночасно із митною декларацією декларантом надано ряд документів для підтвердження митної вартості товару і обраного методу її визначення: пакувальний лист №1 від 29.11.2019, рахунок – фактура (інвойс) №41 від 29.11.2019, міжнародна товарно-транспортна накладна б/н від 05.12.2019, декларація про походження товару №0380 від 29.11.2019, платіжне доручення №1 від 29.11.2019, документ що підтверджує вартість перевезення товару – довідка  б/н від 04.12.2019, договір поставки №10/19 від 26.11.2019, у відповідності до умов якого  ТОВ «Преміум Деталь» зобов`язалось передати, та покупець - ТОВ “Іва-Арт” прийняти і оплатити запасні частини до автомобілів, металопродукцію (товар) по номенклатурі, кількості і ціні, вказаних у специфікаціях на кожну партію товару, специфікація №1 від 29.11.2019 до договору поставки від 26.11.2019 №10/19, договір – заявка №1 від 29.11.2019 по перевезенню вантажів в міжнародному сполученні, інформація про позитивні результати державних видів контролю при застосуванні Порядку інформаційного обміну між органами доходів і зборів  №4923615 від 07.12.2019, комерційна пропозиція від 25.11.2019, товаро-транспортні накладні за №1867 від 15.11.2019, №2164 від 21.11.2019, №000002301 від 19.11.2019,  переклади рахунку - фактури, контракту, специфікації, повідомлення про надання додаткових документів за №10/12 від 10.12.2019, експортна декларація №10418010/051219/0332722 від 05.12.2019.
09.12.2019 о 15:37:03 год. відповідачем направлено декларанту електронне повідомлення про початок митної консультації, згідно якого повідомлено про подання додаткових документів для підтвердження митної вартості, а саме: якщо рахунок сплачено – банківські платіжні документи, за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару. В порядку вимог ч.3 ст.53 МК України запропоновано надати копію митної декларації країни відправлення, а у разі  відсутності надати  висновки про якісні  та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Відповідно до вимог 254 МК України подати переклад документів.
У відповідь, позивач  листом за вих. №10/12 від 10.12.2019 повідомив відповідача, що на запит 427505 від 09.12.2019 такі документи надано. Просив винести рішення раніше 10 -денного  терміну.
11.12.2019 за результатами розгляду поданої електронної митної декларації №UA209250/2019/700005 від 09.12.2020 із доданими документами, відповідачем прийнято оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/700004/2 від 11.12.2019. 
В обґрунтування вказаного рішення (графа 33) зазначено, що митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана за ціною договору щодо товарів, які імпортуються, у зв`язку з неподанням декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частині другій - третій статті 53 МКУ (не надано документи для підтвердження транспортних витрат). Відповідно до п.1 ч. 4 ст. 54 МК України здійснено контроль наявності в підтверджуючих документах усіх відомостей в кількісному виразі, використаних при обчисленні митної вартості: - заявлена митна вартість даних товарів нижча від подібних і аналогічних товарів, митне оформлення яких здійснено раніше. Під час розгляду документів було виявлено наступне:  відсутні документи для підтвердження транспортних витрат, хоча відповідно до умов поставки FCA мають бути включені до митної вартості товарів. Відповідно до ч 2 ст. 53 МК України декларанту виставлена вимога про надання додаткових документів, на підставі яких митна вартість буде визнана, якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи;  за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити необхідні для ідентифікації товару. Відповідно до ч. 3 ст. 53 МК України надати копію митної декларації країни відправлення, а у разі відсутності, надати висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями. Відповідно до ст. 254 МК України подати переклад документів. На вимогу декларантом надіслані: - експортна декларація: - платіжне доручення №1 від 29.11.2019; - товарна накладна №000002301 від 19.11.2019; - товарна накладна №2164 від 21.11.2019; - товарна накладна №1867 від 15.11.2019; - комерційна пропозиція б/н 25.11.2019; - переклади рахунку - фактури, контракту, специфікації. За результатами вивчення додаткових документів встановлено - експортна декларація подана не в повному обсязі; - комерційна пропозиція має адресний характер і не може бути використана широкому колу осіб; - інформація, яка міститься у “товарних накладних”, показує що різниця у вартостях за одиницю товару у накладній та інвойсі є мінімальною; не вказано умови на яких постачається товар, викладене ставить під сумнів економічну доцільність операції. Таким чином, декларантом не надано документи для підтвердження транспортних витрат. Відповідно до вимог ч. 6 ст. 54 МК України, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 МК України, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, є підставою для відмови у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю. Проведено консультації з декларантом згідно з ст.57 МК України. Неможливо застосувати наступні методи визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МКУ) та методу 26 (ст.60 МКУ) з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МКУ) та методу 2г (ст. 63 МКУ) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Митний кодекс України від 13.03 2012 року №4495-VI розділ III. Джерелом інформації для коригування митної вартості слугувала МД № UA110150/2019/238678 від 12.09.2019 (товар №1), № UA807120/2019/3034 від 07.10.2019 (товар №2), №UA807170/2019/55009 від 15 10.2019 (товар №3), №UА100080/2019/612775 від 04.12.2019 (товар №4.8), № UA807170/2019/58116 від 28.10. 2019 (товар №7), №UА100080/2019/268083 від 01.10.2019 (товар №9), №UA807170/2019/61487 від 12.11.2019 (товар №13), № UA807200/2019/4893 від 11 10.2019 (товар №14),  №UA807170/2019/800083 від 09.12.2019 (товар №15), №UА807170/2019/800626 від 10-12 2019 (товар №21), №UА807120/2019/2847 від 18.09.2019 (товар №22), №UA408150/2019/23784 від 03.10 2019 (товар №23), № UA100010/2019/364597 від 05.12.2019 (товар №24), №UA807170/2019/54938 від 15.10-2019 (товар №25), UА100080/2019/268442 від 15.10.2019 (товар №27), UA807170/2019/61487 від 12.11.2019 (товар №28), №UА807170/2019/50515 від 23.09.2019 (товар №29), №UА100080/2019/268442 від 15.10 2019 (товар №32), №UA100080/2019/612775 від 04.12.2019 (товар №33), №UA401010/2019/66442 від 06.12.2019 (товар №34), №UA807170/2019/67214 від 05.12.2019 (товар №35), №UA807170/2019/65030 від 26.11.2019 (товар №36), №UA1001201/2019/212036 від 09.10. 2019 (товар №37), №UА100080/2019/268083 від 01.10.2019 (товар №38), №UA807170/2019/800347 від 10.12.2019 (товар №39), №UА100080/2019/612775 від 04 12.2019 (товар №40), №UА100080/2019/268083 від 01.10.2019 (товар І№41), №UA807170/2019/800666 від 10.12.2019 (товар №42), №UА100120/2019/212280 від 11.10.2019 (товар №43), №UA807170/2019/53603 від 07.10.2019 (товар №44), №UA100010/2019/352606 від 24.09.2019 (товар №45), №UA408150/2019/23784 від 03.10.2019 (товар №47), №UA807200/2019/5765 від 05.12.2019 (товар №28).
При цьому, у графах 30 «коригування» стосовно кожного виду товару зазначено скориговану відповідачем у бік збільшення вартість товару, а у графі 31 наявна інформація про коригування за шостим методом.
Також відповідачем винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення за №UA209250/2019/00002 від 11.12.2019, відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з причин, наведених у рішенні про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/700004/2 від 11.12.2019.
Відповідно до аркушу коригування митної декларації від 12.12.2019 №UA209250/2019/700274 відповідачем позивачу скориговано суму митних платежів за новими відомостями (графа 47 митної декларації): за видом платежу 20 - сума 73010,19; за видом платежу 28 – сума 251197,72. Всього на суму 324207,91. 
12.12.2019 декларантом – ТОВ «Іва-Арт» подано до митного органу скореговану митну декларацію №UA209250/2019/700274, якою задекларовано для митного оформлення товар, який ввозиться на територію України – запасні частини до автомобілів, металопродукцію (згідно списку). У вказаній митній декларації декларантом у графі 43 митної декларації визначено метод « 1» (6). 
07.02.2020  позивачем  подано скаргу на рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/700004/2  від 11.12.2019.
24.02.2020 за наслідками розгляду скарги позивача, відповідач залишив без змін прийняте рішення про коригування митної вартості №UA209000/2019/700004/2 від 11.12.2019.
Суд першої інстанції позов задовольнив з тих підстав, що відповідач не довів належними й допустимими доказами правомірності оскаржуваного рішення.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними з огляду на наступне.
Відповідно до частини 1 статті 248 Митного кодексу України (надалі також - МК України), митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
Відповідно до статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VІІІ цього Кодексу та цією главою ( частина 1 статті 52 МК України).
Одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, які підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення (частина 1 статті 53 МК України).
Згідно частини 2 статті 53 Митного кодексу України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 3 статті 53 Митного кодексу України визначено, що у разі якщо документи, зазначені у частині 2 цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи.
Частиною 4 статті 58 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті.
У відповідності до частини 5 статті 58 Митного кодексу України ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
За змістом частини 2 статті 52 Митного кодексу України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно частини 1 статті 57 Митного кодексу України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частини 2 зазначеної статті Кодексу, основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів ( ч. 1 ст. 58 МК України).
Згідно з частиною 2 статті 58 Митного кодексу України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частини 3 статті 58 Митного кодексу України у разі, якщо митна вартість не може бути визначена за основним методом, застосовуються другорядні методи, зазначені у пункті 2 частини 1 статті 57 цього Кодексу.
Частиною 3 статті 57 Митного кодексу України передбачено, що кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності. Наведене передбачено частиною 4 статті 57 МК України.
Згідно із частиною 5 вказаної статті, у разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 Кодексу.
При цьому, відповідно до частини 6 статті 57 Митного кодексу України, кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
За приписами частини 1 статті 64 Митного кодексу України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у   статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
У відповідності до частин 1, 2, 3 та 5 статті 54 Митного кодексу України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Митний контроль - це сукупність заходів, що здійснюються митними органами в межах своїх повноважень з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів  та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку (пункт 24 частини 1  статті 4 МК України).
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Орган доходів і зборів з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право, зокрема, упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості.
Як передбачено частиною 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 55 Митного кодексу України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Аналіз наведених норм матеріального права свідчить, що обов`язок доведення митної вартості товару покладений на позивача. При цьому, митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є обов`язковою умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні наведених статей сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Як слідує із оскаржуваних рішень, підставою для відмови у митному оформленні вказаного вище товару за заявленою декларантом у митній декларації №UA209250/2019/700005 від 09.12.2020 митною вартістю, є неподання декларантом документів для підтвердження транспортних витрат. Також, митним органом поставлено під сумнів економічну доцільність господарської операції. 
Проте, апеляційний суд вважає такі доводи відповідача невірними та погоджується із висновками суду першої інстанції  з огляду на наступне.
До митної декларації №UA209250/2019/700005 від 09.12.2020 позивачем було додано договір – заявка №1 по перевезенню вантажів в міжнародному сполученні від 29.11.2019, укладений між ТОВ «Іва-Арт» та ФОП ОСОБА_1 , відповідно до якого перевізник прийняв на себе зобов`язання перевезти вантаж на автомобілі Вольво НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , сума фрахту – 20000 грн., міжнародну товарно-транспортну накладну від 05.12.2019, згідно якої місцем завантаження є м.Тольяті, Росія, 05.12.2019, місцем розвантаження є с.Драгомирчани, Україна, перевізник ПП ОСОБА_1 , довідку приватного підприємця ОСОБА_1 від 04.12.2019 про транспортні витрати, згідно якої транспортні витрати для а/м Volvo FH НОМЕР_3 / НОМЕР_2 , що перевозить вантаж по маршруту Тольяті /Росія/ - Драгомирчани /Україна/ складають 20000 грн., а саме: Тольяті /Росія/ - Троєбортне-Бачівськ /Україна/ - 15000 грн., Троєбортне-Бачівськ /Україна/ - Драгомирчани /Україна/ - 5000 грн.  
Отже, наведене вище  свідчить про те, що позивачем надавались документально підтверджені дані про транспортування товару, зокрема й до місця ввезення на митну територію України.
Разом з тим, суд першої інстанції вірно вказав, що посадовою особою відповідача не доведено до відома декларанта про наявність будь-яких розбіжностей чи сумнівів у поданих документах, зокрема й щодо вартості перевезення товару, та не витребовувались у зв`язку з цим додаткові документи. 
Консультація лише містила вимогу про необхідність надання відповідно до ч.2 ст.53 МК України банківських платіжних документів, за наявності інших платіжних та/або бухгалтерських документів, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару, а також копію митної декларації країни відправлення, а в разі відсутності – висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та вимогу подати переклад документів. 
Однак, ненадання декларантом додаткових документів для підтвердження транспортних витрат, зазначено як підставу для прийняття оскаржуваного рішення, що свідчить про порушення відповідачем процедури проведення консультацій та протиправність дій (формальностей), вчинених при здійсненні митного контролю задекларованого у митній декларації №UA209250/2019/700005 від 09.12.2020 товару.
Щодо доводів апелянта про те, що довідка ФОП ОСОБА_1 від 04.12.2019 про вартість транспортних витрат не відповідає вимогам платіжного документа, то такі є необґрунтованими, оскільки за змістом статті 49 Митного кодексу України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується також на ціні, що підлягає сплаті за ці товари. В спірному випадку надання послуг по міжнародному перевезенню на час митного оформлення ще не завершилось, тому вимога митного органу надати банківський документ про їх оплату є безпідставною. 
Крім цього, позивачем надано акт здачі – приймання послуг №0770 від 12.12.2019, складеного ФОП ОСОБА_1 та ТОВ «Іва-Арт», згідно якого загальна вартість виконаних робіт по перевезенню вантажу автомобілем АО НОМЕР_4 , пр-п НОМЕР_2 договір- заявка №1 від 29.11.2019, становить 20000,00 грн., в тому числі за міжнародні послуги по перевезенню вантажу по маршруту Тольяті (Російська Федерація) – ПП Бачівськ (Україна) - 15000 грн., а також платіжне доручення №13 від 03.01.2020 про оплату позивачем ФОП ОСОБА_1 20000,00 грн. за послуги міжнародного перевезення згідно рахунку №0750 від 02.12.2019. 
Таким чином, наведені обставини свідчать про те, що  обставини про не подання декларантом документів, визначених частиною 2 статті 53 МК України в ході розгляду справи не знайшли свого підтвердження, а відповідач не надав суду жодного доказу, який би спростував зміст договору поставки №10/19 від 26.11.2019, рахунку – фактури (інвойс) №41 від 29.11.2019, платіжного доручення в іноземній валюті №1 від 29.11.2019 та інших документів, наданих позивачем відповідачу в підтвердження заявленої митної вартості товару за митною декларацією №UA209250/2019/700005 від 09.12.2020. 
Також відповідачем не доведено, що подані декларантом документи для визначення митної вартості товару містять розбіжності, наявні ознаки підроблення або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар, не вказано причини неможливості перевірки сумнівів щодо заявленої декларантом митної вартості транспортного засобу на підставі наданих документів, а також не зазначено документи, які зможуть усунути сумніви у їх достовірності. Відповідачем не доведено неможливість визначення митної вартості за основним методом - ціною договору (контракту).
Отже, доводи апелянта про заявлення декларантом недостовірних відомостей щодо митної вартості товару, а також неподання документів, які підтверджують митну вартість товару, є необґрунтованими і безпідставними. 
Разом з тим, відповідач не довів неможливість застосування ним попередніх п`яти методів визначення митної вартості товару. 
Згідно змісту рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2019/700004/2 від 11.12.2019 та картки відмови №UA209250/2019/00002, митна вартість товару визначена за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України). Метод 2а (ст. 59 МКУ) та метод 26 (ст.60 МКУ) не застосовані з причини відсутності в органу доходів і зборів та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, метод 2в (ст.62 МКУ) та метод 2г (ст. 63 МКУ) не застосовані з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в органу доходів і зборів. Джерелом інформації для коригування митної вартості зазначено митні декларації інших декларантів, також зазначено, що заявлена митна вартість задекларованих товарів нижча від подібних і аналогічних товарів, митне оформлення яких здійснено раніше.
Суд першої інстанції вірно вказав, що спрацювання автоматичної системи аналізу і управління ризиками є лише рекомендацією посадовій особі органу доходів і зборів більш детально проаналізувати умови зовнішньоекономічної операції, та не може бути безумовною підставою для відмови в оформленні товару за самостійно заявленою декларантом митною вартістю товарів. Різниця між вартістю товару, задекларованого особою та вартістю схожих товарів, що розмитнювались цією особою чи іншими особами у попередніх періодах також не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів до показників автоматизованої системи аналізу та управління ризиками.
Такий висновок суду відповідає позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 19.02.2019 в справі №805/2713/16-а.
За приписами частини 2 статті 64 Митного кодексу України митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті Кодексу (резервний метод), повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
В даному випадку необхідно наголосити на тому, що згідно пункту 4 частини 2 статті 55 Митного кодексу України прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Частинами 4 і 5 Графи 33 «Обставини прийняття Рішення та джерела інформації, що використовувалися митним органом для визначення митної вартості» Розділу ІІ «Опис граф Рішення» Правил заповнення рішення про коригування митної вартості товарів, затверджений наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 за №598 (надалі по тексту також – Правила №598), визначено, що у випадку визначення митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу (стаття 64 Кодексу) зазначаються докладна інформація та джерела, які використовувалися митним органом при її визначенні.
Посилання на використання цінової бази Єдиної автоматизованої інформаційної системи Держмитслужби у рішенні допускається тільки при визначенні митної вартості відповідно до положень статей 59, 60 та 64 Кодексу з обов`язковим зазначенням номера та дати митної декларації, яка була взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, з поясненнями щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Як свідчить зміст графи 33 рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/700004/2 від 11.12.2019, в ній є посилання про визначення митної вартості за резервним методом (стаття 64 Митного кодексу України), номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, однак відсутні пояснення щодо зроблених коригувань на обсяг партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо.
Спірне рішення не містить обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості.
Приписи законодавства зобов`язують митницю зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі надані декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомості та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Верховним Судом викладена висловлена правова позиція в постанові від 20.02.2018 за результатом розгляду справи №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 Митного кодексу України не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених в постанові від 11.09.2012 в справі №21-262а12, та Верховного Суду, викладених в постанові від 30.10.2018 в справі №826/25605/15, ненадання декларантом запитуваних митним органом документів, за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за першим методом, не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування митним органом іншого методу визначення митної вартості.
Відсутність обґрунтувань розрахунку скоригованої митної вартості є самостійною підставою для скасування рішення про коригування митної вартості товарів, про що свідчить правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду №826/28024/15 від 18.12.2018, №815/1670/17 від 21.12.2018, №813/663/17 від 18.12.2018, №815/228/17 від 21.12.2018 і №820/1436/17 від 18.12.2018. 
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Перевіривши оскаржені позивачем рішення відповідача,  апеляційний суд вважає, що такі не відповідають критеріям, визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України, а представлені позивачем докази у своїй сукупності дають підстави вважати що рішення відповідача є протиправними та підлягають скасуванню. 
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції  дійшов вірного висновку, що позовні вимоги ТОВ «Іва-Арт» підлягають задоволенню, а рішення про коригування митної вартості товарів №UA209000/2019/700004/2 від 11.12.2019 та картка відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA209250/2019/00002 є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга задоволенню не підлягає, підстав для скасування рішення суду першої інстанції колегія суддів не знаходить.
Відповідно до ст. 139 КАС України, судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби – залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2020 року у справі №300/663/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	В. Я. Макарик 	
Повний текст постанови складено у строк встановлений ч. 3 ст. 243 КАС України, однак підписаний повним складом суду 20.04.2021р. у зв`язку із тим що член колегії-суддя Макарик В.Я. з 08.04.2021р. по 19.04.2021р. відсутній у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.