ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 червня 2021 року           справа №200/10943/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Міронової Г.М., Ястребової Л.В.,
розглянув у порядку письмового  провадження апеляційну скаргу Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу"  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року у справі  № 200/10943/20-а (головуючий І інстанції Молочна І.С. ) за позовом  Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу"  до  Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення ,- 

                                                    ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість №0108595404 від 14.07.2020 року на суму 200180,70 грн. 
В обґрунтування позову зазначив, що з 10.06.2014 року звільнений від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань в даних правовідносинах на підставі сертифікату ТПП про настання обставин непереборної сили, отже підприємством не було порушено строків спати суми грошового зобов`язання з ПДВ, що обумовлює відсутність підстав для нарахування штрафу у розмірі 200180,70 грн. 
Крім того, відповідачем проведено камеральну перевірку за межами строку, визначеному ст.102 КАС України.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Не погодившись з судовим рішенням, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Обґрунтування апеляційної скарги. 
Відповідачем порушено встановлений ст. 102 Податкового кодексу України термін для проведення камеральної перевірки та під час проведення камеральної перевірки у контролюючого органу були відсутні повноваження досліджувати своєчасність сплати платником податків податкових зобов`язань. Контролюючий орган, здійснюючи перевірку своєчасності сплати позивачем узгоджених сум податкових зобов`язань, вийшов за межі предмету камеральної перевірки. 
Позивача звільнено від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань в даних правовідносинах, що підтверджується сертифікатом ТПП України.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи. 
Комунальне підприємство “Компанія “Вода Донбасу” є юридичною особою (місце знаходження: вул. К. Лібкнехта, буд. 177А, м. Маріуполь, Донецька область, 87547, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 00191678), що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, є платником податків та знаходиться на обліку в Головному управлінні Державної податкової служби у Донецькій області.
Відповідачем проведено камеральну перевірку Комунального підприємства “Компанія “Вода Донбасу” з питання своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість згідно податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2014 року від 22.04.2015 №9081822909, за результатами якої складено акт від 24.06.2020 №3407/05-99-54-0400191678 “Про результати камеральної перевірки товариства з обмеженою відповідальністю Комунальне підприємство “Компанія “Вода Донбасу” з питання своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість згідно податкової декларації з податку на додану вартість за липень 2014 року від 22.04.2015 №9081822909”.
За результатами перевірки встановлено порушення позивачем пп.16.1.4 п.16.1 ст.16, п.57.1 ст.57 Податкового кодексу в частині несвоєчасної сплати сум узгоджених податкових зобов`язань з податку на додану вартість по податковій декларації з податку на додану вартість за липень 2014 року від 22.04.2015 №9081822909 у сумі 1000903,49 гривень із затримкою більше 30 календарних днів.
На підставі акту перевірки відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 14.07.2020 № 0108595404 про застосування штрафу у розмірі 200180,70 гривень.
24.07.2020 позивач звернувся до відповідача зі скаргою (вих. № 03/8762) на податкове повідомлення-рішення 14.07.2020 № 0108595404.
09.10.2020 відповідачем прийнято рішення за вих. №29817/6/99-00-06-02-05-06 про залишення податкового повідомлення-рішення без змін, а скарги без задоволення.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що сплата позивачем податкового зобов`язання відбулась 14.05.2020, 29.05.2020, 23.06.2020, тому камеральна перевірка та нарахування штрафу проведено в межах 1095-денного строку з дати погашення податкового боргу, тобто з дотриманням норм ПК України. 
Сертифікати ТТП України  не є підставою для звільнення позивача від відповідальності, оскільки вони посвідчують обставини непереборної сили щодо несвоєчасності сплати податку на додану вартість за липень 2014 року та стосуються пп. 100.4 та 100.5 ст. 100, п.102.6-102.7 ст.102 Податкового кодексу України.
Джерела  права.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
На підставі статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту16.1. статті 16 Податкового кодексу України (далі-ПК України) платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Як визначено підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Підпункт 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначає податкове зобов`язання як суму коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Згідно пункту 46.1 статті 46 ПК України, податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку.
Як визначено пунктом54.1ст.54 ПК України крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
На підставі пункту 56.11 статті 56 ПК України не підлягає оскарженню податкове зобов`язання, самостійно визначене платником податків.
Відповідно до пункту 57.1 статті 57 ПК України платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно пунктом 203.1 статті203 ПК України податкова декларація з податку на додану вартість подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця.
Відповідно до пункту 203.2 статті 203 ПК України сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації.
Згідно пункту 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
У відповідності до вимог пункту 76.1 статті 76 Податкового кодексу камеральна перевірка податкової декларації або уточнюючого розрахунку може бути проведена лише протягом 30 календарних днів, що настають за останнім днем граничного строку їх подання, а якщо такі документи були надані пізніше, - за днем їх фактичного подання.
Камеральна перевірка з інших питань проводиться з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу.
Пунктом 113.1 статті 113 Податкового кодексу України передбачено, що строки застосування, сплата, стягнення та оскарження сум штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) здійснюються у порядку, визначеному цим Кодексом для сплати, стягнення та оскарження сум грошових зобов`язань.
Згідно з пунктом 114.1 статті 114 Податкового кодексу України граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.
За правилами пункту 102.1 статті 102 Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Оцінка суду.
Аналіз вищезазначених норм податкового законодавства свідчить, що контролюючий орган має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань.
Враховуючи, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 ПК України, відповідно штрафні санкції можуть бути застосовані в межах 1095 днів, з дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 13 листопада 2020 року у справі № 826/11626/15, від 05 липня 2019 року у справі №820/11541/13-а.
Як встановлено судом, податкова декларація №9081822909 від 22.04.2015 року з податку на додану вартість за липень 2014 року подана 03.08.2015 року (з пропуском визначеного законодавством терміну, граничний термін сплати узгодженого податкового зобов`язання з податку на додану вартість за якою визначений податковим органом 22.04.2015р.
Самостійно узгоджені податкові зобов`язання з ПДВ по зазначеній податковій декларації сплачено частками 14.05.2020 року, 29.05.2020 року, 23.06.2020 року, тобто з затримкою сплати більш, ніж  30 календарних днів.
Таким чином,  граничний строк для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення строків сплати узгодженої суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість згідно податкової декларації липень 2014 року (декларація від 22 квітня 2015 року №9081822909) має обчислюватись з дня, що настає за останнім днем граничного строку сплати грошових зобов`язань, тобто 22.04.2015р.. Натомість оскаржуване податкове повідомлення-рішення прийнято відповідачем 14.07.2020 року, тобто після закінчення граничного строку для застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за відповідне порушення.
Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку, що приймаючи 14 липня 2020 року спірне податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних санкцій за несвоєчасну сплату узгодженої суми грошового зобов`язання з граничним терміном сплати у 2015 році, відповідачем було порушено строки давності, встановлені статтею 102 Податкового кодексу України. 
Таким чином податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо доводів позивача про звільнення від відповідальності за неналежне виконання своїх зобов`язань в даних правовідносинах суд зазначає наступне.
Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 “Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України” та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.
Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення визначає  Закон України “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції” від 02.09.2014 № 1669-VІІ  (надалі - Закон № 1669-VІІ).
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 11 “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції”, цей  Закон  набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, і втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 “Прикінцеві та перехідні положення” цього Закону.
Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після її завершення.
Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до положень статті 10 Закону № 1669-VII, протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань, є сертифікат Торгово-промислової палати України.
За приписами статті першої цього Закону, період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України “Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 “Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України від 14.04.2014 № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України.
Територія проведення антитерористичної операції - територія України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України “Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 “Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України” від 14.04.2014 № 405/2014.
Пунктом 5 статті 11 Закону № 1669-VІІ передбачено обов`язок Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього  Закону  затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалась антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України “Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.10.2014 “Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України” від 14.04.2014 №405/2014 у період з 14.04.2014 до її закінчення.
На виконання абзацу 3 пункту 5 статті 11 Прикінцевих та перехідних положень Закон № 1669-VІІ, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
05.11.2014 Кабінетом Міністрів України прийнято розпорядження № 1079-р, яким було зупинено дію  розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 №1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".
Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №  1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Пунктом 3 наведеного розпорядження визнані такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 № 1053  та  від 05.11.2014 № 1079-р.
Так, згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 №1275-р м. Маріуполь включено до переліку населених пунктів, на території яких  здійснювалася антитерористична  операція.
Матеріали справи містять Сертифікати (висновок) Торгово-промислової палати:
- №1735 від 25.11.2014, яким засвідчено настання для КП “Компанія “Вода Донбасу” обставин непереборної сили з 10.06.2014 у відповідності до пунктів 100.4  і 100.5 статті 100 ПК України, при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справлення та сплати податків та обов`язкових платежів;
- №1736 25.11.2014, яким засвідчено настання для КП “Компанія “Вода Донбасу” обставин непереборної сили з 10.06.2014, у відповідності до норм пунктів 102.6-102.7 статті 102  ПК України, при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України для продовження граничного строку подачі податкових декларацій.
У вказаних сертифікатах також зазначено, що на момент видачі останніх, обставини непереборної сили тривають та дату закінчення їх терміну встановити неможливо.
Статтею 14-1 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні” (в редакції від 02.09.2014) визначено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Частиною першою статті 14 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні”  визначено, що Торгово-промислова палата України здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, інших законів, нормативно-правових актів та свого Статуту.
Порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) визначений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), що затверджений Рішенням Президії Торгово-промислової палати України від 18.12.2014 № 44(5), який набрав чинності з 18.12.2014 та чинний на момент виникнення спірних правовідносин.
Статтею 6.1. вказаного Регламенту передбачено, що підставою для засвідчення форс-мажорних обставин є наявність однієї або більше форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), перелічених у  статті 14-1 Закону України “Про торгово-промислові палати в Україні” в редакції від 02.09.2014, а також визначених сторонами за договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими, відомчими та/чи іншими нормативними актами, які вплинули на зобов`язання таким чином, що унеможливили його виконання у термін, передбачений відповідно договором, контрактом, угодою, типовим договором, законодавчими та/чи іншими нормативними актами.
Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. До кожної окремої заяви додається окремий комплект документів (стаття 6.2.)
Якщо сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) виданий щодо обставин, які на момент його видачі тривають та період дії яких встановити неможливо, Заявник після закінчення дії таких обставин, має право звернутися до ТПП України/регіональної ТПП для засвідчення форс-мажорних обставин за подальший період з дня, наступного за датою видачі сертифікату до дня їх закінчення. Засвідчення форс-мажорних обставин у такому випадку проводиться на загальних засадах відповідно до цього Регламенту.
Сертифікати, надані позивачем, посвідчують обставини непереборної сили з 10.06.2014 року при здійсненні господарської діяльності на території Донецької області та дотриманні законодавчих актів України, які стосуються справляння та сплати податків та обов`язкових платежів відповідно до пунктів 100.4, 100.5 статті 100, пунктів 102.6-102.7 статті 102 Податкового кодексу України.
Таким чином, надані позивачем Сертифікати (висновки) Торгово-промислової палати №1735 від 25.11.2014, №1736 від 25.11.2014 не є належними доказами, які посвідчують обставини непереборної сили відносно несвоєчасної сплати податку на додану вартість за липень 2014 року в 2015 році, що обумовлює часткове задоволення позовних вимог.
Отже, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про відсутність підстав для скасування спірного податкового повідомлення-рішення.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до положень частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, що обумовлює  часткове задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям постанови про часткове задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у загальному розмірі 7506,78 грн (3002,71 грн + 4504,07 грн, що підтверджено платіжними дорученнями №59439 від 04.12.2020 року, №1362 від 01.04.2021 року (а.с.48, 192), який підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись статтями 139, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                     ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу"  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року у справі  № 200/10943/20-а – задовольнити частково.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 лютого 2021 року у справі  № 200/10943/20-а – скасувати.
Позов  Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу"  до  Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Донецькій області за порушення строку сплати суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість №0108595404 від 14.07.2020 року на суму 200180,70 грн. 
В задоволенні решти позовних вимог Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу"  до  Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкового повідомлення-рішення – відмовити.
Стягнути на користь Комунального підприємства "Компанія "Вода Донбасу"  (код ЄДРПОУ 00191678) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Донецькій області (код ЄДРПОУ 43142826) судові витрати по справі в розмірі 7506,78 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття 07 червня 2021 року та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повне судове рішення складено 07 червня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                  І.Д. Компанієць

Судді                                                                                             Г.М. Міронова             

                                                                                                     Л.В. Ястребова