Справа № 461/8727/20                                Головуючий у 1 інстанції: Волоско І.Р. 
Провадження № 22-ц/811/45/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М. 
Категорія:39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

20 травня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого судді – Шандри М.М.
суддів: Савуляка Р.В., Мікуш Ю.Р.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 02 грудня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:
Позивач Публічне Акціонерне товариство «Ідея Банк», в подальшому перейменоване на Акціонерне товариство «Ідея Банк», звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 77 363,25 грн, а також судові витрати (2100 грн судового збору сплаченого за подання позовної заяви та 2100 грн витрат на професійну правничу допомогу). 
Свої вимоги мотивував тим, що 07.05.2018 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Р24.22117.003918984, згідно умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 87 621 грн зі сплатою 1.99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів. Враховуючи, що позивач повністю виконав свої зобов`язання, а відповідач свої зобов`язання не виконує, у зв`язку з чим станом на 22.10.2020 утворилась заборгованість в розмірі 77 363,25 грн, просив позов задовольнити.
Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 02 грудня 2020 року позов задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 77 363,25 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 2 102 грн судового збору.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» 2 100 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2 . Апелянт не погоджується з рішенням районного суду, вважає його таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неповним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, а також з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Мотивує тим, що Банк незаконно встановив йому (позичальнику) за кожен місяць додаткову плату за інформування про сплачені ним платежі та про суму майбутніх платежів та назвав таку послугу платою за обслуговування кредитної заборгованості, що не відповідає змісту послуг. Він, як споживач, не потребував додаткового інформування, позаяк йому достовірно відомі розміри сплачених ним коштів за кредитним договором, а суми/дати платежів, які підлягають сплаті чітко відображені у п.6.1 договору та Графіку щомісячних платежів. Таким чином, Банк незаконно стягував з нього плату за інформацію, достовірно відому відповідачу та наявну в кредитному договорі, тим паче що він, в період дії кредитного договору, не звертався з запитами до Банку, а Банк жодного разу не направляв інформацію на його електронну адресу (апелянт її не має). Надання такої інформації не може здійснюватися на платній основі, оскільки така дія, в розумінні ст. 1054 ЦК України, не є послугую за яку Банк може отримувати будь-яку плату. Також звертає увагу, що розмір вказаної плати є істотно диспропорційним відносно визначених кредитним договором процентів за кредит, внаслідок чого плата за обслуговування кредиту має ознаки основного періодичного платежу позичальника в оплату кредиту, а не оплати послуг. Вичерпний перелік додаткових та супутніх послуг кредитодавця, за які Банк має право отримувати (стягувати) комісію що пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту визначений виключно статтею 20 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої отримання плати за послуги , які встановив позивач даним переліком не передбачено.
Зазначає, що умови кредитного договору, що передбачають плату за обслуговування кредитної заборгованості призводять до істотного дисбалансу сторін, суперечать принципу добросовісності та є виключною підставою для визнання кредитного договору в тій частині недійсним. Зокрема, загальний розмір плати за обслуговування кредитної заборгованості), що встановлений у п. 6.1. Кредитного договору становить 123 861 грн 05 коп., і складає аж 3 087,13 % від розміру процентів по Кредитному договору та є більшим ніж у 30 разів. У свою чергу, розмір процентів за весь строк користування кредитом складає 4012 грн 17 коп., плата за обслуговування кредиту є більшою від самого кредиту та становить 141,36%. Зазначає, що згідно виписки, наданої Банком за період з 07.05.2018 по 30.09.2020 ним було сплачено 30 платежів по кредиту на загальну суму 96 369 грн 48 коп., з яких 61 625,85 грн Банк зарахував у рахунок погашення плати за обслуговування кредиту, що становить 63,95 % від усіх платежів по кредиту. Тому, враховуючи, суму отриманого кредиту в розмірі 87621 грн, навпаки Банк зобов`язаний повернути йому 6 136, 26 грн переплачених коштів по кредиту.
Також, на думку апелянта, вимога Банку про стягнення з позичальника пені у розмірі 641 грн 01 коп. є безпідставною, оскільки при здійснені перерахунку заборгованості зобов`язання по Кредитному договору є припиненим у зв`язку з його достроковим виконанням. Навпаки, в розумінні ст. 1212 ЦК України, у Банку наявний лише обов`язок щодо повернення Позичальнику переплачених коштів по кредиту, як майна, яке було набуте без достатньої правової підстави.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, визнати недійсними пункти 1.1., 1.4., 6.1. кредитного договору №Р24.22117.003918984 в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та зобов`язати АТ «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів здійснених ним за кредитним договором №Р24.22117.003918984 від 07.05.2018, з часу його укладення, зарахувавши сплачені кошти в розмірі 61625,85 грн, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості в рахунок погашення основного боргу, а надлишок сплачених коштів в розмірі 5351,83 грн стягнути в його користь.
05.03.2021 позивач АТ «Ідея Банк» подав відзив на апеляційну скаргу відповідача.
Щодо вимог про визнання недійсним пунктів 1.1, 1.4, 6.1 Кредитного договору № Р24.22117.003918984 та стягнення з Банку 5 351,83 грн. у порядку ст. 1212 ЦК України, то позивач зазначає, що оскільки такі вимоги Відповідачем не заявлялись суді першої інстанції, у тому числі через зустрічний позов, вони не можуть розглядатися судом апеляційної інстанції в силу вимог ст. 204, ЦК України, ч. З ст. 215 ЦК України, ст. ст. 4, 13 ЦПК України, ч. 6 ст. 367 ЦПК України.
Зазначає, що відповідач не оспорював та не просив визнати недійсними умови кредитного договору по платі за обслуговування кредитної заборгованості, на момент укладення договору позичальник підтвердив отримання та ознайомлення з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальну вартість кредиту. Банком було роз`яснено суттєві характеристики запропонованих послуг та наслідки, які можуть настати, в тому числі, в разі невиконання взятих на себе позичальником зобов`язань.
Абзац 3 ч.4 чи ч.5 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якого кредитодавцю заборонялося встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, чи вказували на обставини, за яких умови кредитного договору можна було вважати несправедливими - втратили чинність ще до укладення кредитного договору, а саме 10.06.2017, відтак не підлягає застосуванню до спірних правовідносин. Натомість, п.4 ч.1 ст.1 чинного на даний час Закону України «Про споживче кредитування» містить визначення загальних витрат за споживчим кредитом, якими є витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно Методики розрахунку загальної вартості кредиту для споживача, що є додатком №1 до Правил розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, затвердженні Постановою Правління Національного банку України від 08.06.2017 №49 (чинних як на момент укладення кредитного договору), банк розраховує загальну вартість кредиту для споживача у грошовому виразі за такою формулою: ЗВК = ЗРК + ЗВСК, де ЗВК - загальна вартість кредиту; ЗРК - загальний розмір кредиту, тобто сума коштів, які надані та/або можуть бути надані споживачу за договором про споживчий кредит; ЗВСК - загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Отже, чинним, на момент укладення кредитного договору, законодавством було передбачено можливість включення до договорів про споживче кредитування умов, що передбачають сплату споживачами плати за обслуговування кредиту чи кредитної заборгованості.
Нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості передбачено пунктом 1.4. Кредитного договору, яким визначено, за що саме справляється така плата, зокрема за надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника; опрацювання запитів Позичальника, що направленні Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.
Тобто, передбачена пунктом 1.4. Кредитного договору послуга надається позичальнику більше ніж один раз на місяць, і не є тією послугою, надання якої відповідно до ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» є безкоштовним.
Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
Зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач умови кредитного договору №Р24.22117.003918984 від 07.05.2018 не виконує в результаті чого у нього станом на 22.10.2020 виникла заборгованість в сумі 77 363,25 гривень.
З таким висновком суду повністю погодитися не можна виходячи із наступних підстав.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.
За вимогами, передбаченими в ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України – договір є обов`язковим для виконання сторонами, а з вимогами ст. 610 ЦК України – порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Судом та матеріалами справи установлено, що 07.05.2018 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Р24.22117.003918984. Згідно кредитного договору позивач надав відповідачу кредит у розмірі 87 621 грн зі сплатою 1.99% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором графіком щомісячних платежів.
Відповідно до п. 1.4. кредитного договору позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором. Обслуговування кредиту банком включає в себе:
-надання інформації по рахунках позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, з направленням СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;
-надання інформації по рахунках позичальника з використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника;
-опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.
Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема, інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
У разі якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.
Тобто, пунктом 1.4 кредитного договору фактично встановлено плату позичальника за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». 
Графік щомісячних платежів за кредитним договором наведений в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, міститься в п. 6.1 кредитного договору.
У стовпчику 7.4. вищезазначеної Таблиці зазначено розмір місячних платежів за плату за обслуговування кредиту, загальний розмір якої становить 123861,05 грн., що становить 160 % від суми наданого кредиту.
Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Згідно частини другої статті 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за послуги Банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, колегія суддів констатує, що положення кредитного договору №Р24.22117.003918984 від 07.05.2018, щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту, щомісячно, в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Вказані висновки узгоджуються із висновками Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеними у Постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15-ц, провадження № 61-8862св18. 
Аналогічні правові позиції про те, що умова кредитного договору в частині встановлення платежу за дії, які банківська установа вчиняє на власну користь, тому що отримує прибуток у вигляді відсотків за користування кредитними коштами - є нікчемною та не потребує визнанню недійсною , викладені у постановах Верховного Суду від 11 березня 2020 року у справі № 708/195/19 (провадження № 61-1789св19) та 01 квітня 2020р. у справі №583/3343/19 (провадження №61-22778св 19).
Таким чином, враховуючи наведене та надану Банком виписку по рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_2 , а також нікчемність положень договору в частині сплати коштів за обслуговування кредиту, колегія суддів установила, що позичальник (відповідач) повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором сплативши 96 369 грн 48 коп.
Щодо доводів апелянта про те, що Банк зобов`язаний повернути йому 6 136, 26 грн. переплачених коштів по кредиту колегія суддів звертає увагу на такі вимоги Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
У зв`язку з цим, враховуючи, що ОСОБА_1 не звертався з зустрічним позовом про повернення надміру сплачених коштів, у задоволенні цієї вимоги апеляційної скарги слід відмовити.
Суд першої інстанції в повній мірі не з`ясував усіх фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення даного спору, не дав належної правової оцінки доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, а тому, з наведених вище мотивів, рішення суду підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу     ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Галицького районного суду міста Львова від 02 грудня 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в позові Акціонерного товариства «Ідея Банк» до   ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором, - відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» в користь    ОСОБА_1 3 153 грн судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 20.05.2021

Головуючий 

Судді