Номер провадження: 22-ц/813/7130/21 
Номер справи місцевого суду: 492/990/20
Головуючий у першій інстанції Гусєва Н. Д.
Доповідач Артеменко  І. А.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Артеменка І.А.,
суддів:                        Громіка Р.Д.,
Драгомерецького М.М.,
               за участю секретаря:         Фабіжевської Т.С.
                                               
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 на ухвалу Арцизського районного суду Одеської області від 02 березня 2021 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами у справі № 492/990/20 за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину,
встановив:

18 січня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд судового наказу № 492/990/20 від 05 серпня 2020 року, виданого, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, Арцизьким районним судом Одеської області за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 30 липня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття, за нововиявленими обставинами.
Свою заяву мотивував тим, що на момент звернення із заявою про видачу зазначеного судового наказу в даній справі, ОСОБА_3 не вказала, що у них є інша спільна дитина: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і він на даний час сплачує аліменти на його утримання. Вказані обставини існували на момент видачі 05 серпня 2020 року судового наказу, проте заявниця про них не повідомила суд і тому вони судом враховані не були. На думку ОСОБА_1 , дані обставини могли потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення, тому наявні підстави для скасування судового наказу за нововиявленими обставинами.
Ухвалою Арцизського районного суду Одеської області від 02 березня 2021 рокуу задоволенні заяви ОСОБА_1  про перегляд судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами від 05 серпня 2020 року у справі № 492/990/20 за заявою ОСОБА_3 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину – відмовлено.

Судовий наказ Арцизького районного суду Одеської області у справі № 492/990/20, виданий 05 серпня 2020 року на підставі заяви ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 30 липня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття залишено в силі.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали Арцизського районного суду Одеської області від 02 березня 2021 року та постановлення нової, якою заяву ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами задовольнити, скасувати судовий наказ Арцизького районного суду Одеської області від 05 серпня 2020 року у справі № 492/990/20, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
В апеляційній скарзі представник заявника посилається на те, що висновок суду про те, що заявлені ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими є хибними, що підтверджують теоретичні зауваження, зроблені судом на трьох аркушах оскаржуваної ухвали. Апелянт підкреслює, що ОСОБА_3 було допущено зловживання правами, адже вона не вказала у відповідній заяві про видачу судового наказу про існування другої дитини, на утримання якої з ОСОБА_1 стягуються аліменти у розмірі ј його доходу на підставі судового рішення, що стало причиною виникнення ситуації, коли з ОСОБА_1 стягуються аліменти у загальному розмірі, що перевищує встановлений законодавством ліміт. Апелянт вважає, що у зв`язку із відсутність можливості для нього оскаржити у апеляційному порядку сам судовий наказ, єдиним шляхом захисту його конституційних прав є звернення із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, що не було враховано судом першої інстанції. В обґрунтування своїх доводів, апелянт також посилається на правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 15.01.2020 року у справі № 263/2998/19, обставини якої, на переконання апелянта, є майже аналогічними справі, що розглядається. Окремо апелянт підкреслює, що оскільки судовий наказ було видано через зловживання заявника своїми права, то це є підставою для скасування такого наказу за новоявленими обставинами, а не для звернення із цивільним позовом про зменшення аліментів.
В судове засідання, призначене на 13 травня 2021 року, з`явився представник ОСОБА_1 – адвокат Афанасьєв А.О., Байрак Н.А. не з`явилась про розгляд справи була повідомлена належним чином, як то передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.74).
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, заслухавши доповідача та представника ОСОБА_1 – ОСОБА_2 , колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, щозазначені заявником обставини за своєю природою не можуть бути віднесені до нововиявлених, оскільки самі по собі ці обставини не є підставою для відмови у видачі судового наказу за правилами ст. 165 ЦПК України, а з урахуванням вимог ст. 423 ЦПК України, в тому числі не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами - переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 05 серпня 2020 року Арцизьким районним судом Одеської області видано судовий наказ про стягнення з  ОСОБА_1 (а.с. 16, 17) на користь ОСОБА_3 (а.с. 10) аліментів на утримання дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11), у розмірі однієї чверті заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви про видачу судового наказу, тобто з 30 липня 2020 року, і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7).

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
У пункті 4 частини першої статті 161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Як вбачається із рішення Європейського Суду з прав людини від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), заява № 69529/01, пп. 27-28, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v.Moldova № 2), заява № 19960/04, п. 46) процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає, що існує доказ, який раніше не міг бути доступний, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду.
Відповідно до вимог ч. ч. 7, 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статі 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Згідно з частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
У заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами заявник вказав на наявність підстав для такого перегляду, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами. Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
Так, відповідно до ч. 2, ч. 4 ст. 423 ЦПК України підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Отже, перегляд судових рішень, що набрали законної сили, у зв`язку з нововиявленими обставинами є самостійною стадією цивільного процесу, в якому судом перевіряється наявність чи відсутність правових підстав для цього - юридичних фактів, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, хоча їх подання до суду могло потягти ухвалення іншого за змістом судового рішення.

У справі «Желтяков проти України» Європейський суд з прав людини наголосив, що право на справедливий розгляд судом, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, повинно тлумачитися в контексті Преамбули Конвенції, яка, серед іншого, проголошує верховенство права як частину спільного спадку Договірних Держав. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який вимагає, щоб коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла переглядати остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (рішення у справі «Рябих проти Росії»).
Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 3, п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» судам роз`яснено, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.
Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухвалені судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги (зокрема, погіршення майнового стану відповідача після ухвалення рішення про стягнення з нього аліментів).
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Пунктом 7 вищевказаної постанови передбачено, що обставини, які є підставою для перегляду судового рішення це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.
Процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Неподання стороною або особою, яка бере участь у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України, яка викладена в ухвалі від 08 червня 2017 року (справа № 231/32/2012).
Апеляційним судом встановлено, що, звертаючись з заявою про перегляд судового наказу від 05 серпня 2020 року за нововиявленими обставинами до суду, заявник зазначає, що підставою для його перегляду є те, що на момент постановлення судового наказу існували істотні для справи обставини, що не були дослідженні судом при розгляді вказаної заяви, а саме, що заявник та боржник мають ще одну спільну дитину ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 26), на утримання якої на підставі виконавчого листа, виданого Арцизьким районним судом Одеської області у справі № 2-928-05, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти у розмірі 25 % заробітку (доходу), починаючи з 06 червня 2005 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 21-22).
Апелянт вказує, що обставини на які він посилався у заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами не є ані новими, ані зводяться до переоцінки доказів, як зазначив суд першої інстанції, оскільки через специфіку ухвалення судових наказів, суд лише перевіряє дотримання певних правил та обставин, до яких, наведені у заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами.
Втім апеляційний суд не погоджується з такими твердженнями апелянта, виходячи з наступного. 
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу, долучила до неї, зокрема, копію рішення Арцизського районного суду Одеської області від 24 травня 2012 року, яким було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . З тексту наведеного рішення вбачається, що судом було встановлено, що у шлюбі ОСОБА_3 , та ОСОБА_6 народились ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають з позивачкою.
Відповідно до ст. 82 ЦПК України підставами для звільнення від доказування є наявність обставин, які визнаються учасниками справи або таких, які визнано загальновідомими, наявність обставин, встановлених рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, апеляційний суд зазначає, що на час видачі судом першої інстанції судового наказу, щодо обставин, на які посилається боржник у своїй заяві про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, у матеріалах справи була наявна відповідна інформації, а відповідно до вимог ч. 4 ст. 161 ЦПК України, якою передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб, судом першої інстанції належало надати їй відповідну оцінку. 
Відтак, подаючи заяву про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами та повторно звертаючи увагу на вищенаведені факти, апелянт фактично вимагає їх переоцінки, що не є можливим у порядку, передбаченому ч. 8 ст. 170 та главою 3 розділу V ЦПК України.
На підставі вищевикладеного також не можуть бути прийняті до уваги і посилання апелянта на зловживання заявником своїми правами при подачі відповідної заяви про видачу судового наказу.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що частиною 1 ст. 170 ЦПК України встановлено, що у випадку видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник не має права подати до суду заяву про його скасування.
Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Таким чином, чинним цивільно-процесуальним законодавством передбачено особливий порядок для захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Дійсно, частиною 8 ст. 170 ЦПК України передбачено, що у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Відповідно до роз`яснень, що викладені у п. 3, п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» судам роз`яснено, що нововиявлені обставини це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Таким чином, оскільки обставини на які посилається заявник у справі, що переглядається апеляційним судом, не можна вважати нововиявленими, відповідний порядок, передбачений ч. 8 ст. 170 ЦПК України, не є для боржника належним способом захисту.
Щодо посилання апелянта на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 січня 2020 року у справі №554/325/16-ц, то апеляційний суд зазначає, що обставини зразкової справи, та справи, що знаходиться на апеляційному перегляді не можна вважати тотожними. 
Так, у справі №554/325/16-ц на момент видання оскаржуваного судового наказу № 263/2998/19 від 18 березня 2019 року, яким з ОСОБА_7 стягнуто на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7 , вже існував інший судовий наказ № 263/15194/18, виданий 13 грудня 2018 року Жовтневим районним судом міста Маріуполя Донецької області, яким з ОСОБА_7 стягнуто на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та дочки ОСОБА_7 , тобто судом раніше вже був виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ.
У справі ж №492/990/20 за наказом Арцизьким районним судом Одеської області від 05 серпня 2020 року та за виконавчим лисом, виданим 02.09.2005 року Арцизьким районним судом Одеської області у справі № 2-928-05 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на утримання двох різних дітей. А отже вважати, що судовий наказ Арцизьким районним судом Одеської області від 05 серпня 2020 року було видано за тими самими вимогами, за якими вже було видано інший судовий наказ чи ухвалено судове рішення не можна.
Припущення ж апелянта про можливі висновки суду першої інстанції, апеляційний суд до уваги не приймає та звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, положення діючого національного законодавства, роз`яснення Верховного Суду України, враховуючи існування передбаченого цивільно-процесуальним законодавством особливого порядку для захисту порушеного права боржника у випадку видачі судового наказу про стягнення аліментів та неможливість віднести обставини, на які посилався заявник, до нововиявлених,оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та на підставі ст. 375 ЦПК України залишає без змін оскаржувану ухвалу, що постановлена з додержанням норм процесуального права, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається.
Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Арцизського районного суду Одеської області від 02 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено: 24 травня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду                                 І.А. Артеменко

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький