Постанова 
Іменем України
 
19 травня 2021 року
м. Київ
 
справа № 278/2797/19
провадження № 61-4686св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Фаловської І. М.,
суддів: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Мартєва С. Ю.,  Стрільчука В. А., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - територіальна громада в особі Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2019 року у складі судді Зубчук І. В. та постанову Житомирського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року у складі колегії суддів: Микитюк О. Ю., Галацевич О. М., Борисюка Р. М.,
В С Т А Н О В И В:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області про визнання права власності в порядку спадкування.
Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її сестра              ОСОБА_2 , після смерті якої залишилися земельні ділянки, які знаходяться на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району та 27/100 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
В оформленні права власності після померлої ОСОБА_2 , їй в нотаріальній конторі було відмовлено, в зв`язку з наявністю спадкоємця за законом першої черги.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати право власності в порядку спадкування на 27/100 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та на земельні ділянки: площею 0,5985 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, площею 0,5411 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та площею 0,0915 га з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, що знаходяться на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2019 року, залишеним без змін постановою Житомирського апеляційного суду   від 03 лютого 2020 року, у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що оскільки після померлої ОСОБА_2 її чоловік ОСОБА_3 , прийняв спадщину, а часткова відмова спадкодавця від спадкового майна суперечить статті 1258 ЦК України та пункту 4.6 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджено наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, якими передбачено, що свідоцтва про право на спадщину видаються спадкоємцям які закликаються до спадкування за законом у порядку черговості. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі: відсутності спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадщини спадкоємцями попередньої черги або відмови від її прийняття.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що за наявності спадкоємця першої черги ОСОБА_3 територіальна громада в особі Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області не є належим відповідачем у справі. Також апеляційний суд вказав, що справа є малозначною в силу вимог закону.
Аргументи учасників справи
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
У касаційній скарзі, поданій у березні 2020 року до Верховного Суду                 ОСОБА_1 ,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Крім того, суди не взяли до уваги заяву ОСОБА_3 , яка міститься в матеріалах справи, про те, що він в Україні спадщину не приймав, не збирається звертатися до суду за поновленням строку, а також не заперечує у видачі свідоцтва про на право власності на все спадкове майно, яке перебуває в Україні, ОСОБА_1 .
Також, ОСОБА_3 не може в Україні успадкувати майно, оскільки фактично пропустив строк прийняття спадщини у розумінні статті 1270 ЦК України.
Разом з тим, судами першої та апеляційної інстанцій не було застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме: статей 70, 71 Закону України «Про міжнародне приватне право», статей 328, 392, 1221, 1268, 1270 ЦК України, статті 66 Закону України «Про нотаріат», пунктів 2.1, 4.1, 4.6, 4.11 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. При цьому, оскаржувані судові рішення не містять висновку Верховного Суду щодо застосування статей 70, 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» у подібних правовідносинах.
Заперечення (відзив) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходили
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.
Указана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 30 квітня 2021 року справу № 278/2797/19 призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Російської Федерації померла ОСОБА_2 , про що зроблено відповідний актовий запис за № 17. Їй на праві приватної власності належало нерухоме майно, а саме: 
-          земельна ділянка площею 0,5985 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 18220865000:05:000:0341, що знаходиться на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, 
-          земельна ділянка площею 0,5411 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 18220865000:05:000:0344, що знаходиться на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області, 
-          земельна ділянка площею 0,0915 га, з цільовим призначенням для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, що знаходиться на території Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області,
-          27/100 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою:                              АДРЕСА_1 . 
Установлено, що позивач ОСОБА_1 є рідною сестрою померлої ОСОБА_2 .
Постановою приватного нотаріуса Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С. Л. відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії в зв`язку з тим, що нотаріусом Наро-Фомінського нотаріального округу Московської області Крестінською М. А. відкрито спадкову справу № 58/2017 після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , спадкоємцем першої черги, після якої є чоловік ОСОБА_3 , який і прийняв спадщину.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на час смерті ОСОБА_2 був зареєстрований за однією адресою з нею в квартирі    АДРЕСА_2 , від прийняття спадщини не відмовився та прийняв її.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Позивач у касаційній скарзі посилається на те, що суд апеляційної інстанції розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження. 
Стаття 274 ЦПК України встановлює порядок розгляду справ в спрощеному позовному провадженні.
Відповідно до статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах щодо спадкування.
Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 лютого 2020 року в справі № 753/17720/18 (провадження № 61-17201св19) зроблено висновок про те, що «приписи частини першої статті 369 ЦПК України щодо письмового провадження за наявними у справі матеріалами можуть бути застосовані судами апеляційної інстанції лише у випадку, якщо позивачем заявлені виключно вимоги майнового характеру і розмір ціни позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Якщо ж у справі наявні вимоги немайнового характеру, то розгляд такої справи у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи».
Виходячи з наведеного, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні у порядку спрощеного провадження з повідомленням учасників справи, крім справ з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, які розглядаються без повідомлення учасників справи та тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного провадження, а підлягають розгляду у порядку загального позовного провадження.
Оскільки справа про визнання права власності в порядку спадкування, є спором щодо спадкування, то вона підлягає розгляду у порядку загального провадження.
Так, ухвалою Житомирського районного суду Житомирської області від 21 жовтня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, що переглядається.
Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 29 листопада 2019 року ухвалено у підготовчому засіданні, оскільки представник відповідача у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність та визнав обставини зазначені у позові.
 
Зі змісту ухвали Житомирського апеляційного суду від 13 січня 2020 року убачається, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про розгляд справи без повідомлення її учасників.
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 13 січня 2020 року призначено справу до судового розгляду без повідомлення (виклику) учасників справи.
У вступній частині оскаржуваної постанови Житомирського апеляційного суду     від 03 лютого 2020 року суд апеляційної інстанції вказав про те, що справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
У мотивувальній частині постанови Житомирського апеляційного суду                              від 03 лютого 2020 року вказано, що указана справа є малозначною в силу вимог закону.
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, оскільки чинним цивільно-процесуальним законодавством не передбачено можливості здійснювати розгляд справ щодо спадкування в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Пунктом 2 частини третьої статті 411 ЦПК України визначено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Частиною четвертою статті 411 ЦПК України передбачено, що справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
З урахуванням того, що Верховним Судом встановлена наявність підстави, яка зумовлює скасування судового рішення апеляційного суду, то суд касаційної інстанції не аналізує інші підстави відкриття касаційного провадження.
 
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки Верховний Суд направляє справу на новий судовий розгляд та не ухвалює нове рішення, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  задовольнити частково.
Постанову Житомирського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    І. М. Фаловська
 
Судді:                                                                                                 В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                            С. О. Карпенко
 
                                                                                                            С. Ю. Мартєв
 
                                                                                                            В. А. Стрільчук