ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3283/21 Справа № 180/1810/20 	  	Головуючий у першій інстанції: Янжула О. С. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок виконання трудових обов`язків, – 

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що він знаходився у трудових відносинах з АТ «Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат». За час роботи на даному підприємстві він отримав професійні захворювання, які обумовлені умовами в яких він працював. Вібрація, важкість праці, хімічні речовини, шум сприяли розвитку професійних захворювань. Згідно довідки МСЕК від 09.12.2014 року Серії 12ААА №000914 йому первинно з 24.11.2014 року було встановлено 40% втрати професійної. Згідно довідки МСЕК Серії 12ААА № 054156 йому при повторному огляді з 01.12.2018 року безстроково була встановлена третя група інвалідності та 50% втрати професійної працездатності. Внаслідок втрати професійної працездатності позивач вважає, що у нього наявна моральна шкода, оскільки він втратив професійну працездатність, було порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки, позбавлений права реалізувати свої звички та бажання, постійно виникають складнощі у зв`язку із загальною слабкістю, втомою, болями. Тому, позивач просив стягнути з відповідача 204033,60 грн на відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я внаслідок трудових обов`язків, без утримання податку з доходів фізичних осіб. 
Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2020 року частково задоволено позовні вимоги, вирішено стягнути з Акціонерного Товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь  ОСОБА_1 в відшкодування моральної шкоди 120000,00 грн, з утриманням податку та обов`язкових платежів; взадоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з Акціонерного Товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" судовий збір на користь держави в розмірі 840,80 грн. 
В апеляційній скарзі АТ "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат", посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про зміну оскаржуваного рішення в частині визначеного розміру відшкодування моральної шкоди, шляхом зменшення з 120000,00 до 40000,00 грн., з утриманням податків та зборів. 
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та зміни оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що у Марганецькому гірничо-збагачувальному комбінаті, який з 12.01.1996 року було перетворене у Відкрите акціонерне товариство Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат, а з 07.04.2011 року було перейменоване на Публічне акціонерне товариство Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат, ОСОБА_1 працював з 18.11.1987 по 10.07.1989 за спеціальністю машиніст бульдозера, з 17.08.1981 по 06.10.1981, з 05.12.1983 по 17.04.1984, з 25.05.1998 по 19.09.2004. з 03.01.2006 по 17.06.2014 за спеціальністю підземний електрослюсар черговий та з ремонту обладнання у шахті, що підтверджується трудовою книжкою позивача (а.с.30-36). 
Згідно висновку МСЕК Серії 12 ААА №000914 від 09.12.2014 року ОСОБА_1 первинно, визначено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках – 40% у зв`язку із професійними захворюваннями (а.с. 26). 
Згідно виписки із акту огляду МСЕК Серії 12 ААА №054156 від 27.11.2018 року при повторному огляді ОСОБА_1 з 01 грудня 2018 року безстроково встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках – 50% у зв`язку із професійними захворюваннями та третю групу інвалідності (а.с. 27).
З п.16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання вбачається, що професійне захворювання виникло в наслідок тривалої дії шкідливих факторів виробничого середовища на організм працюючого у ПАТ “МГЗК”, недосконалість технології.
Відповідно п.17 Акту, причиною виникнення хронічного професійного захворювання визначено, що рівень пилу - 3,79 мг/м3 (ПДК 2,0 мг/м3) - 3 клас 1 ступінь; оксид марганцю — 0,34 мг/м3 (ПДК 0,3 мг/м3) — 3 клас 1 ступінь; шум 85 дБ (при нормі 80 дБ) — 3 клас 1 ступінь; робоча поза (вимушена) — 12,4% (при нормі від 10% до 25%) - 3 клас 1 ступінь (а.с.25).
Статтею 173КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.
Згідно ст.237-1КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Відповідно до ст.23ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у тому числі у фізичному болю та стражданнях, яких зазнала особа у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.
У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці», державна політика в області охорони праці, базується; зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві і професійних захворювань.
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від31березня 1995року №4 «Про судовупрактику всправах провідшкодування моральної(немайнової)шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України» Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши, що позивач зазнав ушкоджень здоров`я, пов`язаних з виконанням ним трудових обов`язків в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, що становить 16 років 11 місяців, у зв`язку з чим отримав 50% втрати професійної працездатності; встановивши, що третю групу інвалідності позивачу присвоєно безстроково; враховуючи роз`яснення наведені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, - місцевий суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, яка спричинена втратою здоров`я, отриманням професійного захворювання під час перебування в трудових стосунках з відповідачем, у розмірі 120000,00 грн., оскільки визначений з урахуванням вимог справедливості, співмірності та розумності.
Судом першої інстанції наведене належне детальне обґрунтування наявності підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди саме у розмірі 120000,00 грн.; в оскаржуваному рішенні наведені всі обставини, що мають суттєве значення при вирішенні питання щодо визначення розміру моральної шкоди.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат" – залишити без задоволення. 
Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2020 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий

Судді