УХВАЛА

11 травня 2021 року 
м. Київ

Справа №  914/948/20 

Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду:
Кондратової І.Д.,

розглянувши касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління

на рішення Господарського суду Львівської області 
(суддя Долінська О.З.)
від 19.08.2020 

та постанову Західного апеляційного господарського суду
(головуючий - Желік М.Б., судді - Орищин Г.В., Галушко Н.А.)
від 20.01.2021

у справі за позовом Київського квартирно-експлуатаційного управління 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Благогаз Збут" 
про визнання укладеними додаткових угод

ВСТАНОВИВ:

В квітні 2020 року Київське квартирно-експлуатаційне управління звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Благогаз Збут"   про визнання укладеними додаткових угод.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.08.2020 у справі № 914/948/20, залишеним без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2021 у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю.

Суди виходили з того, що наявність умов (навіть таких, що об`єктивно виникли) для зміни істотних умов договору, не виключає права сторони не прийняти такі умови згідно з процедурами, які встановлені цивільним та господарським законодавством. Внесення змін до договору в порядку, передбаченому частиною 4 статті 36 Закону України "Про публічні закупівлі" (як і в загальному порядку внесення змін до договору) передбачає волевиявлення обох сторін договору, яке в даному випадку відсутнє.

18.02.2021 Київське квартирно-експлуатаційне управління звернулося з касаційною скаргою на рішення суду попередніх інстанцій, в якій просить їх скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вивчивши доводи, викладені у касаційній скарзі, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху з таких мотивів.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Відповідно до частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

- якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

- якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

- якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

- якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами 1, 3 статті 310 цього Кодексу.

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати у касаційній скарзі про неправильне застосування конкретних норм матеріального та/або допущене судом порушення норм процесуального права та чітко визначити конкретну підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення, передбачену (передбачені) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України, з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку.

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що підставою касаційного оскарження скаржник вважає наявність випадків, передбачених пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 2 пункту 5 частини 2 статті 290 цього Кодексу).

  У цьому випадку необхідно чітко вказати:   норму права (з посиланням на статтю, частину, абзац тощо), яку суд апеляційної інстанції застосував в оскаржуваному судовому рішенні;   навести висновок щодо застосування цієї норми права в оскаржуваному судовому рішенні;  навести висновок щодо її застосування у постанові Верховного Суду, зазначити дату її прийняття та номер справи;  обґрунтувати подібність правовідносин у справі, що розглядається, та у справі, в якій Верховний Суд виклав свій висновок.

Так, обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не застосували низку норм законодавства, які необхідно було застосувати та неправильно застосували висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 12.02.2020 у справі № 913/166/19, від 26.09.2019 у справі № 910/1274/19, від 29.03.2019 у справі № 826/368/19.

Проте, скаржник чітко не зазначає, яку саме норму (норми) права застосували/не застосували суди попередніх інстанцій без урахування висновків, викладених в цих постановах, що не відповідає вимогам статті 290 Господарського процесуального кодексу України та є підставою для залишення касаційної скарги без руху.

Крім того, в тексті касаційної скарги скаржник посилається на норми статей 74, 77, 78 Господарського процесуального кодексу України, при цьому не зазначає підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підстави (підстав).

Згідно з частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.

Відповідно до частини 2 статті 174 Господарського процесуального кодексу України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Керуючись нормами статей 174, 234, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Київського квартирно-експлуатаційного управління у справі № 914/948/20 на рішення Господарського суду Львівської області  від 19.08.2020 та постанову Західного апеляційного господарського суду від 20.01.2021залишити без руху.

2. Встановити скаржнику строк десять днів з дня вручення ухвали для усунення недоліків касаційної скарги таким способом:

- подати до суду уточнену редакцію касаційної скарги, з доказами надіслання копій відповідних уточнень (змін) до касаційної скарги іншим учасникам справи, в якій чітко зазначити:

- по пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України - яку (які) саме норму (норми) матеріального права суд застосував неправильно, при цьому не врахувавши висновки щодо застосування такої (таких) норми (норм) матеріального права у вказаних скаржником постановах Верховного Суду, 

- щодо порушення норм процесуального права зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підстави (підстав).

3. Роз`яснити скаржнику, що у разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали, касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                       І. Кондратова