Ухвала
Іменем України 
24 травня 2021 року
м. Київ
справа № 468/209/19-к
провадження № 51-3403 ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 , 
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
 
розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_5 
на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області від 04 червня 
2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 19 січня 2021 року.
Вироком Баштанського районного суду Миколаївської області від 04 червня 
2020 року
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Трояни Новобузького району Миколаївської області, жителя 
АДРЕСА_1 , раніше не судимого; 
засуджено за ч. 2 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання 
у виді позбавлення волі на строк 7 років. 
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 на відшкодування майнової шкоди 
50 430 гривень, на відшкодування моральної шкоди – 500 000 гривень. 
Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винним у тому, що він 04 листопада 
2018 року близько 23 години, встановити більш точний час не представилось можливим, разом із ОСОБА_7 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, перебували в АДРЕСА_1 біля магазину «Смак», що розташований 
на першому поверсі багатоквартирного будинку АДРЕСА_2 , де в цей час перебував ОСОБА_8 , 1957 року народження, який також був у стані алкогольного сп`яніння та лежав на землі біля лавки на майданчику вказаного магазину.
Помітивши, що ОСОБА_8 знаходиться в неохайному стані (взуття знаходилось біля його голови та штани були спущені до колін), ОСОБА_5 та ОСОБА_7 підійшли 
до потерпілого та зробили йому зауваження. В ході спілкування виникла сварка між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 з одного боку та ОСОБА_8 з іншого боку, 
на що останній взяв зі столу, за яким він сидів, пластиковий стакан із невідомою рідиною та вилив на ОСОБА_7 .
В цей час у ОСОБА_5 виник раптовий протиправний умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 . Реалізовуючи свій протиправний умисел, діючи 
з мотивів особистої неприязні, ОСОБА_5 взяв ОСОБА_8 за куртку та поклав спиною на лавку, на якій останній сидів, після чого кулаками обох рук, ліктями 
та ногами наніс потерпілому не менше 34 ударів в область голови та тулуба.
В наслідок протиправних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_8 було спричинено тілесні ушкодження у виді черепно-мозкової травми, численних переломів кісток обличчя, перелому кісток основи черепу (дрібно-уламковий перелом гранчастої кістки) 
в поєднанні з масивним шоломоподібним субарахноїдальним крововиливом, 
які згідно висновку експерта відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень.
Вказані тілесні ушкодження стали причиною смерті потерпілого ОСОБА_8 , перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку із настанням смерті потерпілого та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень (як такі, 
що потягнули смерть).
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 19 січня 2021 року вирок суду залишено без змін. 
У касаційній скарзі захисник просить скасувати судові рішення щодо 
ОСОБА_5 та призначити новий розгляд в суді першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноти досліджених доказів у силу недостатньої обґрунтованості та вмотивованості судових рішень, оскільки вважає, що вина останнього не доведена достатніми, належними та допустимими доказами. 
В обґрунтування доводів захисник посилається на те, що в ході сварки обвинуваченим було завдано потерпілому кілька незначних ударів, в результаті яких не могло бути заподіяно смерть останнього. Під час досудового розслідування показання ОСОБА_5 були ідентичними та незмінними, він не мав наміру заперечувати встановлені обставини та свою причетність до них, не вказував 
на інших осіб. 
Зауважує, що після конфлікту обвинуваченого з потерпілим, тобто до часу виявлення трупу останнього, пройшло близько 6 годин, а тому не виключено, що спричинити смерть потерпілого могли й інші особи. Ця версія взагалі не перевірялась органом досудового розслідування. Наголошує, що стороною захисту під час досудового розслідування було заявлено клопотання про перевірку причетності до смерті ОСОБА_8 інших осіб, зокрема встановлення місця знаходження телефону потерпілого. Однак таке клопотання залишилось поза увагою органу досудового розслідування. 
Письмові докази, які покладено в основу обвинувального вироку, захисник вважає неналежними, такими, що не доводять вину ОСОБА_5 поза розумним сумнівом.
Поміж іншого захисник вказує на порушення вимог ст. 290 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) та наголошує, що доручення прокурора на відкриття матеріалів досудового розслідування стороні захисту не мало підпису 
на час відкриття вказаних матеріалів, а отже матеріали кримінального провадження були відкриті не у спосіб, передбачений законом.
Заслухавши доповідь судді Верховного Суду, перевіривши матеріали провадження 
за касаційною скаргою захисника та обговоривши її доводи, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити на таких підставах.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу 
про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
З огляду на вимоги ч. 1 ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, 
що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції виходить з обставин справи, які встановлені судовими інстанціями.
Як убачається із наданих копій судових рішень, висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у нанесенні тяжких тілесних ушкоджень, що спричинило смерть потерпілого, ґрунтуються на всебічному, повному й неупередженому дослідженні доказів з точки зору їх належності, допустимості, достовірності 
і достатності та є правильними.
Згідно з вироком суду, зазначені обставини підтверджуються: показаннями потерпілої ОСОБА_6 ; свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , 
ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ОСОБА_15 , 
ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ; експерта ОСОБА_19 ; витягом 
з кримінального провадження № 12018150140000673 від 05 листопада 2018 року; протоколом прийняття заяви ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення 
від 05 листопада 2018 року; протоколом огляду місця події від 05 листопада 
2018 року зі схемою та фототаблицею; постановою від 06 листопада 2018 року 
про визнання в якості речових доказів кашкету коричневого кольору та 2 ключів; постановою від 06 листопада 2018 року про визнання в якості речових доказів паперових конвертів № НОМЕР_1 , 10, 11 із листям зі слідами речовини бурого кольору; постановою від 06 листопада 2018 року про визнання в якості речових доказів паперових конвертів № НОМЕР_2 , 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8 із марлевими тампонами зі змивами речовини бурого кольору; висновком експерта № 134 від 10 січня 2019 року, згідно 
з яким смерть  ОСОБА_8 настала від черепно-мозкової травми: численних переломів кісток обличчя, перелому кісток основи черепа (дрібно уламковий перелом гранчастої кістки) в поєднані з масивним шоломоподібним субарахноїдальним крововиливом; постановою від 06 листопада 2018 року про визнання в якості речових доказів куртки темно-синього кольору, джинсових штанів чорного кольору 
та мокасинів темно-синього кольору; постановою від 06 листопада 2018 року 
про визнання в якості речових доказів темно-зеленої куртки, черевиків коричневого кольору із зеленими вставками на підошві, джинсових штанів синього кольору 
з паском коричневого кольору; протоколом пред`явлення особи для впізнання 
за фотознімками від 05 листопада 2018 року та довідкою до нього, під час якого свідок ОСОБА_20 впізнав на фото № 3 ОСОБА_5 , як особу, яка 04 листопада 2018 року в період часу з 21 години до 21 год. 30 хв. перебувала на території Баштанського ПТУ № 9 та розпивала алкогольні напої; протоколом проведення слідчого експерименту від 07 листопада 2018 року з флеш накопичувачем до нього, 
в ході якого свідок ОСОБА_7 добровільно в присутності понятих, захисника 
та законного представника показав та розказав обставини нанесення 04 листопада 2018 року після 23 години тілесних ушкоджень ОСОБА_5 невідомому чоловіку біля магазину "Смак" в м. Баштанка; протоколом огляду предмету від 31 грудня 
2018 року, в ході якого в службовому кабінеті № 12 Баштанського ВП ГУНП 
в Миколаївській області було оглянуто оптичний диск CD-R з написом VIDEX EXCELLENTI CD-R 52х700 МВ 80 min; протоколом пред`явлення предмета для впізнання від 02 лютого 2019 року; постановою від 31 грудня 2018 року про визнання в якості речових доказів оптичного CD-R диску з відеозаписом з камер зовнішнього відеоспостереження "Безпечне місто" за 04 листопада 2018 року; висновком експерта № 931 від 30 січня 2019 року та іншим.
Дослідивши вказані докази, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина 
ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК, доведена поза розумним сумнівом, оскільки обставини вчинення ним злочину підтверджено зазначеними вище доказами.
При цьому, до показів обвинуваченого, які він давав у судовому засіданні про те, 
що він наніс лише один удар по щоці та два рази прижав ОСОБА_8 передпліччям, суд першої інстанції поставився критично, оскільки такі покази спростовуються наведеною вище сукупністю досліджених судом доказів, які узгоджуються 
між собою, а таку поведінку обвинуваченого суд розцінив лише як спосіб уникнення кримінальної відповідальності.
Також у вироку суду першої інстанції зазначено, що доводи захисника з приводу здійснення відкриття матеріалів досудового розслідування не у спосіб, передбачений ст. 290 КПК, а саме: наявне в матеріалах провадження відповідне доручення прокурора на ім`я слідчого не було підписане прокурором та не містило дати його підписання, що, на думку захисника, свідчило про відкриття слідчим матеріалів 
без відповідного доручення прокурора, а відтак всі докази слід було вважати недопустимими, які не можна було покласти в основу обвинувачення, суд вважав неспроможними. 
Зокрема, за змістом частин 1, 2 ст. 290 КПК прокурор або слідчий за його дорученням повідомляють підозрюваному, його захиснику, законному представнику та захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного 
чи виховного характеру, про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування, а також надають доступ 
до матеріалів досудового розслідування.
З огляду на викладене суд першої інстанції у вироку вказав, що положеннями КПК 
не передбачено обов`язкової письмової форми відповідного доручення прокурора, 
а відтак відсутність в матеріалах досудового розслідування відповідного доручення за підписом прокурора та зазначенням дати жодним чином не вбачає відсутність надання такого доручення процесуальним прокурором слідчому.
Поміж іншого, місцевий суд також вважав неспроможними доводи захисника щодо ймовірності нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 іншими особами, оскільки досліджені докази свідчили про відсутність інших осіб в місці пригоди та в період часу, коли було завдано тілесних ушкоджень останньому.
Апеляційний суд, як убачається зі змісту ухвали від 19 січня 2021 року, ретельно перевірив твердження захисника ОСОБА_4 про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та суперечливість доказів, 
що, на його думку, не підтверджує нанесення ОСОБА_21 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , які спричинили смерть останнього, дав мотивовану відповідь, зазначивши, з яких підстав їх визнано необґрунтованими. 
Інші доводи касаційної скарги захисника, які аналогічні доводам його апеляційної скарги, перевірені апеляційним судом та визнані необґрунтованими. 
Ухвала суду апеляційної інстанції відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
Призначене засудженому ОСОБА_22 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 121 КК, відповідає вимогам статей 50, 65 КК. Його не можна вважати явно несправедливим.
Відповідно до ст. 412 КПК України істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті.
Касаційна скарга не містить доводів про істотне порушення судами першої                           та апеляційної інстанцій вимог кримінального процесуального закону, 
які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення або призвели до порушення прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Оскільки з наведених у касаційній скарзі захисника мотивів убачається, що підстав для задоволення скарги немає, колегія суддів вважає за необхідне відмовити                        у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника 
ОСОБА_4 .
Беручи до уваги наведене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Баштанського районного суду Миколаївської області 
від 04 червня 2020 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 19 січня 
2021 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                           ОСОБА_2                                          ОСОБА_3