ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/10496/18                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Шрамко Ю.Т.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  16 квітня 2021 року                                                                                            м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
головуючого судді                                        Кучми А.Ю., 
суддів                                                            Аліменка В.О., Безименної Н.В.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.09.2018 (м. Київ, дата складання повного тексту не зазначається) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, в якому просить:
-          визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо наймання позивача на роботу Генерального директора Державного підприємства «Селидіввугілля»;
-          зобов`язати відповідача вчинити дії щодо наймання позивача на роботу Генерального директора ДП «Селидіввугілля»
Позовні вимоги обґрунтовано протиправною бездіяльністю відповідача щодо наймання позивача, як переможця конкурсного відбору, на посаду Генерального директора ДП «Селидіввугілля», чим порушено його законні права та інтереси. 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.09.2018 адміністративний позов задоволено. 
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. Наголошує, що чинним законодавством не встановлені строки укладення контракту з переможцем конкурсного відбору, тим самим на сьогоднішній день приймається рішення керівником Міністерства щодо укладення контракту з позивачем.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно копії наказу Міненерговугілля від 15 грудня 2016 року №163-к/к, на ОСОБА_1 покладено тимчасове виконання обов`язків Генерального директора ДП «Селидіввугілля» з 16 грудня 2016 року на період до призначення керівника цього підприємства у встановленому порядку.
Відповідно до протоколу №7 засідання Комісії для проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, що належать до сфери управління Міненерговугілля України, від 30 жовтня 2017 року, за результатами заслуховування конкурсних пропозицій учасників конкурсного відбору ДП «Селидіввугілля» та обговорення членами Комісії доповідей учасників ОСОБА_1 оголошено переможцем конкурсного відбору на посаду Генерального директора ДП «Селидіввугілля».
При цьому, наказом Міненерговугілля від 25 червня 2018 року №75-к/к ОСОБА_1 увільнено 27 червня 2018 року від тимчасового виконання обов`язків Генерального директора ДП «Селидіввугілля», а наказом від 25 червня 2018 року №76-к/к - призначено ОСОБА_2 виконуючим обов`язки Генерального директора ДП «Селидіввугілля» на період до призначення керівника цього підприємства у встановленому порядку.
Вважаючи, що відповідачем протиправно не вчиняються дії щодо наймання позивача на роботу Генерального директора ДП «Селидіввугілля», позивач звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством зобов`язано відповідача за наслідками конкурсного відбору на посаду Генерального директора ДП «Селидіввугілля», яке належить до сфери управління Міненерговугілля, результати якого оформлені протоколом №7 засідання Комісії для проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки вчинити відповідні дії щодо наймання позивача на роботу Генерального директора ДП «Селидіввугілля».
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правові основи управління об`єктами державної власності визначені Законом України «Про управління об`єктами державної власності» від 21 вересня 2006 року №185-V (далі - Закон №185-V).
Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 4, п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону №185-V, управління об`єктами державної власності - здійснення Кабінетом Міністрів України та уповноваженими ним органами, іншими суб`єктами, визначеними цим Законом, повноважень щодо реалізації прав держави як власника таких об`єктів, пов`язаних з володінням, користуванням і розпоряджанням ними, у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб.
Об`єктами управління державної власності є: майно, яке передане казенним підприємствам в оперативне управління; майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям; майно, яке передане державним господарським об`єднанням; корпоративні права, що належать державі у статутних капіталах господарських організацій (далі - корпоративні права держави); державне майно, що забезпечує діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; державне майно, передане в оренду, лізинг, концесію; державне майно, що перебуває на балансі господарських організацій і не увійшло до їх статутних капіталів або залишилося після ліквідації підприємств та організацій; державне майно, передане в безстрокове безоплатне користування Національній академії наук України, галузевим академіям наук; безхазяйне та конфісковане майно, що переходить у державну власність за рішенням суду.
Суб`єктами управління об`єктами державної власності є: Кабінет Міністрів України; центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об`єктами державної власності; міністерства, інші органи виконавчої влади та державні колегіальні органи (далі - уповноважені органи управління); Фонд державного майна України; органи, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України; органи, які здійснюють управління державним майном відповідно до повноважень, визначених окремими законами; державні господарські об`єднання, державні холдингові компанії, інші державні господарські організації (далі - господарські структури); Національна академія наук України, галузеві академії наук.
Уповноважені органи управління відповідно до покладених на них завдань, зокрема, призначають на посаду та звільняють з посади керівників державних унітарних підприємств, у яких не утворено наглядову раду, установ, організацій та господарських структур, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, та в яких не утворено наглядову раду, укладають і розривають з ними контракти, здійснюють контроль за дотриманням їх вимог.
Згідно з п.п. 1, 2 та 4 декрету Кабінету Міністрів України «Про управління майном, що є у загальнодержавній власності» від 15 грудня 1992 року №8-92 постановлено:
-          покласти на міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади здійснення функцій щодо управління майном, що є у загальнодержавній власності, крім майнових комплексів підприємств, установ, організацій, управління якими здійснюють відповідні служби Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України згідно з законодавчими актами України;
-          міністерства та інші підвідомчі Кабінету Міністрів України органи державної виконавчої влади відповідно до покладених на них повноважень, зокрема: приймають рішення про створення, реорганізацію, ліквідацію підприємств, установ і організацій, заснованих на загальнодержавній власності (надалі - підприємства); укладають і розривають контракти з керівниками підприємств;
-          установити, що наймання керівника підприємства, що є у загальнодержавній власності, здійснюється шляхом укладання з ним контракту.
Відповідно до п.п. 1-3, пп. 2 п. 5 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 березня 2017 року №208, Міністерство енергетики та вугільної промисловості України (Міненерговугілля) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України.
Міненерговугілля є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику в електроенергетичному, ядерно-промисловому, вугільно-промисловому, торфодобувному, нафтогазовому та нафтогазопереробному комплексах (далі - паливно-енергетичний комплекс), а також забезпечує формування державної політики у сфері нагляду (контролю) у галузях електроенергетики та теплопостачання.
Міненерговугілля у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства.
Основними завданнями Міненерговугілля є: 1) забезпечення формування та реалізація державної політики у паливно-енергетичному комплексі; 2) забезпечення формування державної політики у сфері нагляду (контролю) у галузях електроенергетики та теплопостачання; 3) здійснення державного управління у сфері використання ядерної енергії та радіаційної безпеки.
Міненерговугілля з метою організації своєї діяльності здійснює добір кадрів в апарат Міненерговугілля та на посади керівників підприємств, установ і організацій, що належать до сфери його управління, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації працівників апарату Міненерговугілля.
Враховуючи вищезазначене, а також зважаючи на відомості в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, судом першої інстанції вірно встановлено, що ДП «Селидіввугілля» належить до сфери управління Міненерговугілля.
Постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року №777 затверджено Порядок проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, (далі - Порядок №777), згідно з п. 1 якого, цей Порядок визначає процедуру конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки (далі - підприємства) у разі прийняття міністерством, Фондом державного майна, іншим органом, що здійснює управління об`єктами державної власності, рішення про необхідність проведення такого відбору, а також процедуру конкурсного відбору керівника підприємства, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави і вартість активів якого за даними останньої фінансової звітності або річний розмір чистого доходу якого перевищує 200 млн. гривень, та керівника особливо важливого для економіки підприємства (підприємства, вартість активів якого за даними останньої фінансової звітності перевищує 2 млрд. гривень або річний розмір чистого доходу якого перевищує 1,5 млрд. гривень).
Вимоги цього Порядку поширюються на відбір кандидатур на посаду голови виконавчого органу господарських товариств, які належать до державного сектору економіки.
Відповідно до п.п. 3, 19, 20 Порядку №777, для проведення конкурсного відбору керівників підприємств, крім керівників особливо важливих для економіки підприємств, суб`єкт управління утворює постійно діючу комісію або комісії для конкурсного відбору керівників окремих підприємств (далі - комісія).
Склад комісії затверджується відповідним актом суб`єкта управління.
Члени комісії розглядають документи і пропозиції, внесені особами, що виявили бажання взяти участь у конкурсному відборі (далі - претенденти), та його учасниками.
Комісія заслуховує на закритому засіданні конкурсну пропозицію учасника конкурсного відбору та враховує відповідність учасника та його конкурсної пропозиції встановленим вимогам. За рішенням комісії на її засіданні під час заслуховування конкурсних пропозицій учасників можуть бути присутніми представники засобів масової інформації та громадськості за умови згоди всіх учасників конкурсного відбору, які подали пропозиції з управління підприємством.
Переможцем конкурсного відбору визнається учасник, пропозиція якого визнана комісією найкращою. Комісія має право прийняти вмотивоване рішення про відхилення всіх пропозицій учасників та про повторне проведення конкурсного відбору. У разі подання пропозиції лише від одного учасника конкурс не проводиться, при цьому оголошується повторне проведення конкурсного відбору.
Переможець конкурсного відбору оголошується на засіданні комісії з дотриманням вимог пункту 13 цього Порядку.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачем не надано жодних доказів того, що конкурсний відбір на посаду Генерального директора ДП «Селидіввугілля», результати якого оформлені протоколом №7 засідання Комісії для проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, що належать до сфери управління Міненерговугілля України, від 30 жовтня 2017 року, проведений з порушенням вимог законодавства.
При цьому, згідно з п. 20 Порядку №777, рішення комісії (а у випадках, визначених абзацами другим і п`ятим цього пункту, - рішення Кабінету Міністрів України) є підставою для укладення контракту між суб`єктом управління (господарською структурою) та переможцем конкурсного відбору.
Відповідно до п. 2 постанови Кабінет Міністрів України «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» від 19 березня 1993 року №203, установлено, що контракти з керівниками підприємств, що є у державній власності, укладаються міністерствами, іншими підвідомчими Кабінету Міністрів України органами виконавчої влади, у віданні яких перебувають ці підприємства, за погодженням з Кабінетом Міністрів України, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, місцевою державною адміністрацією відповідно до номенклатурних груп, до яких вони належать за показниками, затвердженими згідно з додатком №2 цієї постанови. До проекту рішення Кабінету Міністрів України про погодження контракту додаються біографічна довідка з кольоровою фотокарткою, що засвідчується підписом керівника кадрової служби суб`єкта управління, проект контракту з візою керівника суб`єкта управління майном та довідка про підприємство.
У разі належності підприємства, що є у державній власності, до II номенклатурної групи районна, районна у мм. Києві та Севастополі державна адміністрація інформує про погодження контрактів з керівником такого підприємства відповідно Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласну, Київську та Севастопольську міську державну адміністрацію.
Крім того, вказаною вище постановою Кабінет Міністрів України від 19 березня 1993 року №203 затверджено Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, згідно з п.п. 4, 5 та 8 якого, наймання на роботу керівника підприємства, що є у державній власності, здійснюється відповідними міністерствами або іншими підвідомчими Кабінету Міністрів України органами виконавчої влади (надалі - органи управління майном).
Контракт з керівником підприємства укладається за попереднім погодженням з органом, до номенклатурної групи якого належить ця посада, згідно з пунктом 2 цієї постанови.
Розгляд матеріалів і прийняття рішення про погодження контракту здійснюється у місячний строк з дня подання відповідних матеріалів.
У разі порушення зазначеного строку орган управління майном приймає рішення з цього питання без погодження.
Контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення керівника на посаду (наймання на роботу) з дня, встановленого за угодою сторін у контракті.
Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 09 жовтня 2013 року №818 затверджено Порядок погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, відповідно до п.п. 2, 4, 7 - 9 якого, за наявності вакантної посади керівника підприємства керівник міністерства, іншого центрального органу виконавчої влади (далі - центральний орган виконавчої влади) приймає у 20-денний строк рішення щодо оголошення конкурсу на її заміщення, крім керівників підприємств, зазначених в абзаці другому пункту 1 Порядку проведення конкурсного відбору керівників державних суб`єктів господарювання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2008 року №777.
За результатами конкурсу керівник центрального органу виконавчої влади подає у 10-денний строк Голові Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голові відповідної місцевої держадміністрації пропозицію щодо погодження призначення на посаду керівника підприємства, який є переможцем конкурсу.
Пропозиція щодо погодження призначення на посаду та звільнення з посади погоджується:
-          керівника підприємства, яке зареєстроване на території міста обласного і республіканського Автономної Республіки Крим значення, - відповідно з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головою облдержадміністрації;
-          керівника підприємства, яке зареєстроване на території мм. Києва та Севастополя, - відповідно з головою Київської та Севастопольської міської держадміністрації;
-          керівника підприємства, яке зареєстроване на території району, - з головою райдержадміністрації.
У разі вмотивованої відмови Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голови місцевої держадміністрації у погодженні пропозиції щодо призначення на посаду керівника підприємства керівник центрального органу виконавчої влади повторно подає у п`ятиденний строк пропозиції щодо призначення на посаду керівника підприємства. У разі повторної відмови Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голови місцевої держадміністрації у погодженні призначення на посаду керівника підприємства керівник центрального органу виконавчої влади вносить у 10-денний строк пропозицію щодо погодження призначення на посаду керівника підприємства на розгляд Кабінету Міністрів України за участю Голови Ради міністрів Автономної Республіки Крим, голів місцевих держадміністрацій.
Подання про надання згоди на призначення на посаду та звільнення з посади керівника підприємства розглядається Кабінетом Міністрів України у 10-денний строк з дня надходження.
У разі коли Кабінет Міністрів України не погоджується з пропозицією щодо призначення на посаду керівника підприємства, керівник центрального органу виконавчої влади приймає рішення про повторне проведення конкурсу або визначає іншого кандидата на посаду за умови непроведення конкурсу.
З вищевикладеного вбачається, що чинним законодавством зобов`язано відповідача за наслідками конкурсного відбору на посаду Генерального директора ДП «Селидіввугілля», яке належить до сфери управління Міненерговугілля, результати якого оформлені протоколом №7 засідання Комісії для проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, що належать до сфери управління Міненерговугілля України, від 30 жовтня 2017 року, вчинити відповідні дії щодо наймання позивача на роботу Генерального директора ДП «Селидіввугілля».
При цьому, зважаючи на те, що відповідачем не надано жодних доказів того, що Міненерговугілля вчинило відповідні дії щодо наймання позивача на роботу Генерального директора ДП «Селидіввугілля», а також звертаючи увагу на увільнення позивача від тимчасового виконання обов`язків Генерального директора ДП «Селидіввугілля» (наказ відповідача від 25 червня 2018 року №75-к/к) та покладення таких обов`язків на іншу особу (наказ відповідача від 25 червня 2018 року №76-к/к), без врахування результатів конкурсного відбору, тому суд першої інстанції вірно встановив, що бездіяльність відповідача щодо наймання позивача на роботу Генерального директора ДП «Селидіввугілля» є протиправною.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що наявні обґрунтовані підстави для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Міненерговугілля вчинити дії щодо наймання позивача на роботу Генерального директора ДП «Селидіввугілля», що в свою чергу не є втручанням в дискреційні повноваження відповідача, а є способом відновлення порушеного права позивача.
Колегія суддів вказує, що відповідачем протягом значного строку за наслідками конкурсного відбору на посаду Генерального директора ДП «Селидіввугілля», результати якого оформлені протоколом №7 засідання Комісії не вчинено жодних дій щодо наймання позивача на роботу Генерального директора ДП «Селидіввугілля».
При цьому, колегія суддів відхиляє як безпідставні доводи апелянта, що чинним законодавством не встановлені строки укладення контракту з переможцем конкурсного відбору.
Важливість дотримання і неухильного виконання етапів процедури, зокрема, строків укладення контракту з переможцем конкурсного відбору, безпосередньо пов`язана із забезпеченням права особи, інтересів якої вона стосується.  
Дії або рішення суб`єкта владних повноважень вважаються такими, що суперечать принципу верховенства права, не тільки у тих випадках, коли такими діями порушуються суб`єктивні права і процесуальні гарантії, прямо передбачені чинним законодавством, але й у тих випадках, коли такі дії не задовольняють правомірних очікувань осіб, стосовно яких вони вчиняються (ухвалюються).
Правомірне очікування виникає у особи в тому випадку, коли внаслідок правового регулювання зі сторони суб`єкта владних повноважень у особи наявне розумне сподівання, що стосовно до неї  суб`єкт владних повноважень  буде діяти саме так, а не інакше.
Наявність «законних очікувань (яку в кожному окремому випадку встановлює Суд) є передумовою для відповідного захисту. В свою чергу, умовою наявності законного очікування в розумінні практики Європейського суду з прав людини є достатні законні підстави (sufficient legal basis) в національному праві або усталена практика публічної адміністрації. Іншими словами, законне очікування - це очікування можливості (ефективного) здійснення певного права, як прямо гарантованого, так і опосередкованого (того, яке випливає з інших прав), у разі якщо особа прямо не виключена з кола тих, хто є носіями відповідного права.
Позивач, з урахуванням норм чинного законодавства та встановлених у справі обставин, правомірно очікував, що з ним буде укладено відповідний контракт у встановлений законодавством строку.
При цьому, доводи апелянта щодо не встановлення такого строку не можуть бути підставою для порушення прав позивача з огляду на принцип розумності строків виконання рішення суб`єктом владних повноважень, який в дному випадку дотримано не було.
Крім того, строки протягом яких спірне питання підлягало вирішенню визначено вищевикладеними нормами законодавства та не спростовані відповідачем.
Колегія суддів зазначає, що не дотримання вимог щодо своєчасного та у визначений законом строк прийняття відповідного рішення відповідачем, перешкоджає існуванню стабільного правового положення особи.
Недотримання розумних строків при проведенні певних процедур суб`єктом владних повноважень порушує законні очікування особи на прийняття рішення у визначений законом строк, порушує принципи правової визначеності, викликає у особи сумніви щодо прозорості та відкритості проведення перевірки, прийняття за її наслідками безстороннього, законного рішення.
Недотримання відповідачем строків прийняття відповідних рішень позбавило позивача  можливість передбачати наслідки, та позбавило,  у випадку необхідності та з належною допомогою,  узгоджувати свою поведінку, орієнтуватися на певний та своєчасний результат.
Таким чином, колегія суддів дійшла до висновку, що тривале неприйняття передбаченого законом рішення порушує принцип верховенства права, закріплений у статті 8 Конституції України.
Колегія суддів наголошує, що принцип правової визначеності має застосовуватись не лише на етапі нормотворчої діяльності, а й під час безпосереднього застосування існуючих норм права, що даватиме можливість особі в розумних межах передбачати наслідки своїх дій, а також послідовність дій держави щодо  можливого втручання в охоронювані Конвенцією та Конституцією України права та свободи цієї особи.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має. 
Керуючись ст. ст. 242, 243, 251, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Міністерства енергетики та вугільної промисловості України - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.09.2018  - без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, встановлені ст.ст.  328,  329 КАС України.
Повний текст постанови виготовлено 16.04.2021.

Головуючий суддя:                                                                                        А.Ю. Кучма 

                                                                                                                          В.О. Аліменко

                                                                                                              Н.В. Безименна