ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

11 травня 2021 року                                                        
м.Суми
Справа №591/4682/20 
Номер провадження 22-ц/816/521/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
сторони:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна»,
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна»
на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2021 року, ухвалене у складі судді Северинової А.С. у м. Суми, повний текст якого складено 01 лютого 2021 року,  

                                                 В С Т А Н О В И В:

30 липня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна», мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 01 квітня 2015 року по 20 січня 2020 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем та працював на посаді старшого бухгалтера, категорія кави. 29 листопада 2019 року він подав заяву про звільнення, а 20 січня 2020 року його було звільнено з посади за угодою сторін за п. 1 ст. 36 КЗпП України, проте в день звільнення і по теперішній час відповідачем фактичний розрахунок при звільненні проведений не в повному обсязі та із запізненням. Зокрема, внаслідок систематичного невірного визначення та, як наслідок, заниження (недоплати) протягом всього періоду його роботи у відповідача середнього заробітку при розрахунку заробітної плати за час відпусток (компенсації за невикористані дні відпусток) та службових відряджень не виплачено належні йому кошти у загальній сумі 4016 грн 34 коп, які складаються із середнього заробітку при розрахунку заробітної плати за час відпусток (компенсації за невикористані дні відпусток) у сумі 3535 грн 80 коп та за час службових відряджень у сумі 480 грн 54 коп, які він просив стягнути з відповідача на свою користь. Зазначав, що вказані недоплати виникли внаслідок того, що відповідач проводив розрахунок середньої заробітної плати без врахування коефіцієнту коригування заробітної плати у зв`язку з підвищенням посадового окладу.
Крім того, йому не була виплачена у день звільнення винагорода за підсумками роботи за рік, яку він отримав лише 16 березня 2020 року у сумі 27635 грн 64 коп.
Вважав, що у зв`язку з виплатою не в повному обсязі заробітної плати за відпускні та дні відряджень, починаючи з березня 2016 року він має право на компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, що становить 492 грн 97 коп, які він просив стягнути з відповідача на свою користь.
Крім того, на підставі ч. 1 ст. 117 КЗпП України просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 січня 2020 року по 30 липня 2020 року у сумі 148612 грн 20 коп. Посилаючись на викладені вище обставини, просив його позовні вимоги задовольнити.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» на користь ОСОБА_1 невиплачену заробітну плату за час перебування у відрядженнях у розмірі 480 грн 54 коп, за час перебування у відпустках (компенсації за невикористані дні відпусток) у сумі 2206 грн, компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати у сумі 372 грн та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 5000 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто з ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у сумі 49 грн 93 коп.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи в частині визначення розміру стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, просив змінити рішення в цій частині, збільшивши цей розмір з 5000 грн до 148612,20 грн, а також змінити рішення суду в частині розміру судових витрат зі сплати судового збору, стягнутих з ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» на його користь, збільшивши цей розмір з 49,93 грн до 1486,12 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що при визначенні розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню за час затримки розрахунку при звільненні, суд не врахував, що йому в день звільнення не було повідомлено розмір та не виплачено винагороду за підсумками роботи за 2019 рік, яку він отримав лише 16 березня 2020 року, тобто поза межами строку, встановленого ст.ст. 47, 116 КЗпП України та п.2.1 Угоди про припинення трудового договору від 27.12.2019. Крім того, вважає, що суд безпідставно застосував принцип співмірності та зменшив розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Відзив ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна», поданий на апеляційну скаргу ОСОБА_1 27.03.2021 року, не береться до уваги, оскільки поданий з пропуском встановленого законом строку, який є присічним і не підлягає поновленню.
В апеляційній скарзі ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати.
Апеляційна скарга мотивована тим, що враховуючи індивідуальний характер підвищення тарифних ставок та роз`яснення  Мінпраці, товариство належним чином, відповідно до Колективного договору здійснювало обчислення оплати часу відпусток та відряджень позивача, виходячи з виплат за останні 12 місяців, що передували місяцю надання відпустки, без проведення відповідного коригування, однак з компенсацією різниці між середньою заробітною платою та посадовим окладом за місяць, у якому надавалася відпустка. Однак, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про застосування до спірних правовідносин п.10 Порядку обчислення середньої заробітної плати №100, а не порядку компенсації різниці, як передбачено Колективним договором товариства. Вважає, що відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати за час перебування у відрядженнях та відпустках і, як наслідок, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна», ОСОБА_1 з доводами скарги не погоджується, просить її залишити без задоволення.  
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Частиною 4 ст. 121 КЗпП України передбачено, що працівникам, які направлені у відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.
Згідно з ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв`язку з навчанням, творчої відпустки, відпустки у зв`язку з усиновленням дитини, відпустки для підготовки та участі у змаганнях, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А І групи, та компенсації за невикористані відпустки встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 01 квітня 2015 року по 20 січня 2020 року ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» та працював на посаді старшого бухгалтера, категорія кави (т. 1, а.с. 30-40).
29 листопада 2019 року ним була подана заява про звільнення на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України з 20 січня 2020 року, а наказом ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» від 20 січня 2020 року за № СN 014 20 січня 2020 року його було звільнено з посади за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України (т. 1, а.с. 18, 19).
У період роботи розмір посадового окладу ОСОБА_1 неодноразово підвищувався і становив: з 1 квітня 2015 року - 11858 грн; з 1 липня 2015 року - 13044 грн; з 1 січня 2016 року - 14414 грн; з 1 березня 2017 року - 15639 грн; з 1 березня 2018 року - 17125 грн; з 1 липня 2018 року - 18838 грн; з 1 березня 2019 року - 21287 грн (т. 1, а.с. 193-197, т. 2, а.с. 70 на звороті).
Згідно з довідкою-розрахунком ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» від 16 грудня 2020 року за № 215 за період з 01 квітня 2015 року по 20 січня 2020 року позивачу були нараховані відпускні на весь період його роботи на загальну суму 77542 грн 84 коп, а також компенсації за дні відрядження за період з 23 березня 2017 року по 25 березня 2017 року та з 10 липня 2018 року по 13 липня 2018 року у загальній сумі 5029 грн 60 коп (т. 2, а.с. 71).
Крім того, на підставі наказу ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» від 11 березня 2020 року за № СN 070 позивачу була нарахована премія за результатами роботи у 2019 році, яка була виплачена на картковий рахунок позивача 16 березня 2020 року у сумі 22246 грн 77 коп (т. 1, а.с. 199, 200, 201).
Як передбачено пунктами 15, 19 розділу ІІІ колективного договору Приватного акціонерного товариства «Якобз Україна», відрядження оформлюються і оплачуються відповідно до чинного законодавства України і відповідних політик Товариства. Оплата праці за робочі дні під час відрядження проводиться виходячи з посадового окладу чи тарифної сітки, але не менше середнього заробітку.
Товариство шляхом видачі відповідних наказів має право встановлювати збільшений (порівняно із законодавчо встановленими граничними нормами) розмір відшкодування добових витрат, що виплачуються працівникам, які направляються товариством у відрядження в межах України та за кордоном.
Заробітна плата під час щорічної основної і додаткової відпусток розраховується, виходячи з посадового окладу працівника, дійсного на місяць, в якому працівнику надається відпустка. А для працівників основного виробництва та допоміжних служб - виходячи з годинної тарифної ставки, дійсної на місяць, в якому працівнику надається відпустка. Товариство компенсує різницю між сумою, отриманою при розрахунку, виходячи з порядку, встановленого чинним законодавством України, а саме, величини середньої зарплати за останні 12 місяців і сумою, отриманою при розрахунку на основі посадового окладу та на основі тарифної ставки за календарний місяць, в якому надаються щорічна та додаткова відпустки. Якщо оклад працівника змінювався під час його перебування у щорічній основній та додатковій відпустках, то відпускні виплати розраховуються пропорційно до днів перебування у відпустці зі старим та новим окладами. В разі перевищення середньої заробітної плати, розрахованої згідно українського законодавства, над посадовим окладом, нарахування будуть проводитися згідно українського законодавства (т. 1, а.с. 41-45, 127-129).
Відповідно до наданої відповідачем довідки-розрахунку від 16 грудня 2020 року за № 215, позивачу проводилась доплата відпускних згідно з умовами колективного договору за наступні періоди відпусток: 07 березня 2016 року; з 04 по 08 травня 2016 року; з 05 по 14 серпня 2016 року; з 19 по 26 травня 2018 року; 05 липня 2018 року; 25 липня 2018 року; з 10 по 19 вересня 2018 року; 25 вересня 2018 року; 04 жовтня 2018 року; з 14 по 15 січня 2019 року; з 05 по 06 лютого 2019 року; 06 червня 2019 року, а всього на загальну суму 1329 грн 80 коп (т. 2, а.с. 71).
Також встановлено, що за періоди відпусток у травні, червні, липні, серпні та листопаді 2017 року, у січні та лютому 2018 року, у вересні 2019 року, а також при виплаті компенсації за невикористану відпустку при звільненні 20 січня 2020 року товариство не проводило доплату відпускних ні відповідно до вимог чинного на той час законодавства, ні відповідно до положень колективного договору.
Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати за час перебування у відрядженнях у розмірі 480 грн 54 коп. та компенсації за невикористані дні відпусток у сумі 2206 грн, суд обґрунтовано виходив з того, що відповідач не в повному обсязі здійснив позивачу ці виплати. При цьому, правильно вважав, що позивач мав право на корегування суми відпускних за вказані ним у позовній заяві періоди відпусток та більшу заробітну плату за час перебування у відрядженнях, оскільки у зазначені розрахункові періоди відбувалось підвищення його посадового окладу.
Оскільки здійснені відповідачем доплати за вказані вище періоди були меншими, ніж розраховані відповідно до вимог п. 10 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, нарахування відпускних мало б проводитись відповідно до вимог чинного на той час законодавства, що передбачено також умовами пункту 19 розділу ІІІ Колективного договору Приватного акціонерного товариства «Якобз Україна».
Доводи апеляційної скарги ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» про те, що відсутні підстави для коригування середнього заробітку позивача, відсутні підстави для задоволення вимог позивача про стягнення невиплаченої заробітної плати за час перебування у відрядженнях та відпустках були предметом розгляду в суді першої інстанції та обґрунтовано ним спростовані.
Колегія суддів погоджується з висновком  суду про те, що оскільки відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу заробітну плату (відпускні та оплату за дні відряджень), на підставі положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» загальна сума компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 372 грн, виходячи з уточненого позивачем розрахунку. 
Враховуючи, що відповідно до Положення про бонусну схему для працівників ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» виплата бонусу здійснюється раз на рік у першому кварталі року, наступного за бонусним роком. Про суму бонусу працівникам додатково повідомляють в індивідуальних листах. Виплата бонусу оформлюється наказом по підприємству за підписом директора відділу людських ресурсів (т. 1, а.с. 143-144). Приймаючи до уваги обставини того, що рішення про виплату позивачу премії за результатами роботи у 2019 році було прийнято на підставі наказу ТОВ «Якобз Дау Егбертс Україна» від 11 березня 2020 року за № СN 070, яка була виплачена на картковий рахунок позивача 16 березня 2020 року у сумі 22246 грн 77 коп, тобто, в межах І кварталу 2020 року, тобто року, наступного за бонусним роком, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що позивачу своєчасно була виплачена винагорода за підсумками роботи за рік. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про протилежне висновків суду не спростовують.
Часткового задовольняючи позовну вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд виходив з очевидної неспівмірності заявлених до стягнення сум середнього заробітку із встановленим розміром заборгованості, враховував характер цієї заборгованості, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах та вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 5000 грн. Суд виходив з того, що зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих його втрат, які розумно можна було би передбачити.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає матеріалам справи та встановленим судом обставинам, зроблений з врахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц у подібних правовідносинах. 
Доводи апеляційних скарг таких висновків суду не спростовують. Обгрунтовуючи свої доводи, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилався на постанову Сумського апеляційного суду від 17.09.2020 у справі № 592/3597/20, проте вона не може бути взята до уваги, оскільки постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року вона була змінена, а саме зменшено розмір стягнутого із Сумського державного педагогічного університету імені А. С. Макаренка на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
Судові витрати розподілені відповідно до положень ст. 141 ЦПК України.
Таким чином, посилання та доводи осіб, які подали апеляційні скарги, не знайшли свого підтвердження в якості підстав скасування оскаржуваного судового рішення під час апеляційного провадження.  
При цьому, колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Враховуючи викладене, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дотримуючись принципу змагальності, на підставі наданих сторонами доказів, та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 367 - 369, п.1 ч.1 ст. 374, ст. ст. 375, 381- 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд
                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Якобз Дау Егбертс Україна» залишити без задоволення.
Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 21 січня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.  

Головуючий -                                                                                    О.Ю. Кононенко

Судді :                                                                                                В.І. Криворотенко 

                                                                                                            О.І. Собина