ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

15 квітня 2021 року                                                                    м. Чернівці
справа № 717/639/20
провадження22-ц 822/265/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б.    
суддів Лисака І.Н., Височанської Н.К.
секретар : Герман Я.І. 
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС Кредит» на заочне рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 18 вересня 2020 року в цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «СОС Кредит» про захист прав споживача та визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту
встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1  звернулася в суд з позовом до Товариства обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ» про захист прав споживача та визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту.
Позовні вимоги обґрунтовані наступним.  17 березня 2020 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «СОС КРЕДИТ» був укладений кредитний договір про надання фінансового кредиту №15127427, у відповідності до статті 641 Цивільного кодексу України шляхом розміщення пропозиції укласти договір (оферту) в системі на веб-сайті soscredit.ua, згідно ст. 634 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11 Закону України «Про електронну комерцію».
Однак, при укладанні даного кредитного договору були порушені права позивача, оскільки договір був укладений в порушення норм ч.2ст.12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів, та абз.5,11, п.2 ст.8 Закону України «Про захист персональних даних».
Просила визнати недійсним Договір про надання фінансового кредиту №15127427 від 17 березня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ». Судові витрати покласти на відповідача.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 18 вересня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано нікчемним договір про надання фінансового кредиту №15127427 від 17 березня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі Товариством з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ» просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права та не в повній мірі встановив обставини справи.
Судом не враховано, що позивач підписала Заяву –приєднання, отже повністю погодилась з усіма умовами Договору про надання фінансового кредиту .
Позивач не одноразово користувалася послугами Товариством з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ» та має на своєму рахунку вже 3 виконаних зобов`язання, тому є добре ознайомленою з процедурою та порядком оформлення Договору про надання фінансового кредиту. Позивач вже була добре ознайомлена з процедурою оформлення кредиту на сайті Товариства та умовами нарахування відсотків згідно Договору 
Товариством з обмеженою відповідальністю «СОС КРЕДИТ» зазнає, що твердження позивача, що кредитний №15127427 за своїм змістом не відповідає вимогам закону, так як в ньому не зазначено розпису зальної вартості кредиту, не ґрунтується на встановлених обставинах справи та досліджених судом доказах, оскільки сукупна вартість кредиту, в процентному та грошовому виразі, вказана в Додатку №1 – графіку розрахунків який є його невід`ємною частиною договору та також був підписаний позивачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. 
Так як умовами кредитного договору №15127427, так як відомостями графіку розрахунків, що були підписані позивачем підтверджується факт надання позичальнику кредиту строком на чотирнадцять днів, з огляду на що обсяг його кредитного зобов`язання підлягав обрахуванню і зазначенню в договорі саме, виходячи з такого строку користування кредитними коштами, а не з строку в один рік.
За чотирнадцять днів користування кредитом, із застосуванням передбаченої договором відсоткової ставки, сукупний обсяг кредування становив 3007,20 грн, про що позичальнику було доведено до відома шляхом зазначеної суми в графіку розрахунки. 
Позивачем було підписано Договір про надання фінансового кредиту, вона погодилась з усіма пунктами договору, а отже надала відповідачу згоду на обробку її персональних даних.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Судом встановлено, що 17 березня 2020 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «СОС КРЕДИТ» був укладений кредитний договір про надання фінансового кредиту №15127427, у відповідності до статті 641 Цивільного кодексу України шляхом розміщення пропозиції укласти договір (оферту) в системі на веб-сайті soscredit.ua, згідно ст. 634 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11 Закону України «Про електронну комерцію». 

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 кодексу, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконувати належним чином відповідно до умов та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно о звичаїв ділового обороту або інших вимог, звичайно ставляться.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Частиною першою статті 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї із сторін правочину.
Згідно зі статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». До договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни  в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.
Статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів», в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції, встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
За змістом статті 230 ЦК України наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.
Встановивши, що грошові кошти надавалися позичальнику в кредит на чотирнадцять календарних днів і її було повідомлено про сплату відсотків за користування кредитними коштами, що вона сама визнає, та те, що позивач не надала доказів наявності умислу в діях відповідача щодо введення її в оману, суд апеляційної інстанції, дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оскаржуваного договору недійсним з указаних підстав.
Крім того, на обґрунтування заявленого позову позивач зазначала і про порушення відповідачем при укладенні оспорюваного правочину Закону України «Про електронну комерцію», а саме про відсутність електронного підпису на договорі, оскільки згідно з пунктом 13.1 кредитного договору № 15127427 «цей Договір складений українською мовою, підписаний  з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію».
У статті 3 цього Закону зазначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції  в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані    з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (вебсайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
Без отримання листа на адресу електронної пошти та смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
В абзаці другому частини другої статті 639 ЦК України визначено, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, можна дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Встановлено, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому ОСОБА_1 через особистий кабінет на вебсайті відповідача подала заявку на отримання кредиту за умовами, які вважала зручними для себе, та підтвердила умови отримання кредиту шляхом натискання кнопки «погоджуюсь», після чого ТОВ «СОС КРЕДИТ» надіслало позивачу за допомогою засобів зв`язку одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду, який позивач і використала для підтвердження підписання кредитного договору.
У пункті 7 кредитного договору «Реквізити та Підписи Сторін» зазначено електронний підпис фізичної особи ОСОБА_1 . 
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог
або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Встановивши, що без отримання листа на адресу електронної пошти і смс-повідомлення, без здійснення входу на вебсайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений, апеляційний суд вважає, що укладення кредитного договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача, цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного   у письмовій формі.
Позивач погодився на отримання кредиту та був ознайомлений з умовами, що запропоновані банком. Сторони застережень до договору не висловлювали, підписи позивача в договорі свідчать про її згоду на укладення договору саме на тих умовах, які в ньому зазначені, що спростовує доводи про ненадання їй інформації, як споживачу послуг, про умови кредитування і сукупну вартість кредиту. Банк надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки, у додатках до договору споживчого кредиту міститься повна інформація стосовно умов кредитування. Отримавши кредит, ОСОБА_1 виконувала його умови.
Отже, матеріали справи та встановлені обставини не дають підстав вважати, що дії відповідача при укладанні спірного кредитного договору суперечили волевиявленню позивача, а також про наявність у таких діях умислу з боку банку, який був спрямований на введення споживача в оману.
Матеріали справи не містять доказів на спростування презумпції правомірності правочину у цілому, зокрема не спростовано, що під час укладення кредитного договору позивач діяла свідомо та вільно, враховуючи власні інтереси, добровільно погодилась з його умовами, визначивши, при цьому характер правочину і всі його істотні умови.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в позові, оскільки судом порушені норми процесуального права та неправильно застосовані норм матеріального права.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг

Відповідно до п.4 ч. 1 ст.  376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції порушені норми процесуального права та неправильно застосовані  норми матеріального права, що відповідно до  п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд 

постановив:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС Кредит» задовольнити.
Заочне рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 18 вересня 2020 року скасувати.
В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС Кредит» про захист прав споживача та визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постаногви - 16 квітня 2021 року.

Головуючий                                                 І.Б. Перепелюк 
Судді:                                                          І.Н. Лисак
                                                               Н.К. Височанська