КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД  

    Апеляційне провадження                                                                   Доповідач - Кулікова С.В.
   №  22-ц/824/7483/2021

                                                  П О С Т А Н О В А
 
                                 І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
м. Київ                                                                                                          Справа № 761/30615/20
 
27 травня 2021 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді   - Кулікової С.В.
суддів                          - Заришняк Г.М.
                                     - Рубан С.М.
при секретарі              - Климчук Т.В.
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Ковальчук Ірини Валеріївни на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року, постановлену під головуванням судді Мальцева Д.О., у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Васильківська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення,-
 
в с т а н о в и в :
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила встановити факт про те, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , був батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Києва.
Заяву обґрунтовувала тим, що вона є єдиною спадкоємицею після свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . 14 лютого 2018 року відкрито спадкову справу після смерті ОСОБА_2 . Спадкова справа зберігається у Васильківській районній державній нотаріальній конторі. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.05.2018 року № 587/02-31 заявниці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з ненаданням нею, як спадкоємицею, документів на підтвердження родинного зв`язку із спадкодавцем та/або відповідного заповіту.
Вказувала на те, що її батьки - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , проживали спільно з червня 1992 року без реєстрації шлюбу. Вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . Запис у свідоцтві про народження зроблено в порядку ст.. 55 Кодексу про шлюб та сім`ю України за вказівкою матері, тому у графі «батько» значиться прізвище матері - « ОСОБА_3 », а ім`я та по батькові батька - відповідно дійсне ім`я та по батькові батька заявниці - « ОСОБА_2 ». При житті ОСОБА_2 визнав її донькою, опікувався та виховував, не ухилявся від виконання батьківських обов`язків. Відповідно до довідки від 04.08.2020 року, виданої Васильківською районною державною нотаріальною конторою, з документів, приєднаних до вказаної спадкової справи, вбачається, що спадкоємцем, який спадщину прийняв після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 є ОСОБА_1 . 15 червня 2013 року заявниця зареєструвала шлюб, змінила прізвище з « ОСОБА_1 » на « ОСОБА_1 ». 
Посилаючись на наведене, заявниця просила задовольнити заяву про встановлення факту, що має юридичне значення.
Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року відмовлено у відкритті провадженні у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Васильківська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Ковальчук Ірина Валеріївна звернулася з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Апеляційну скаргу обґрунтовувала тим, що судом не було досліджено в повному обсязі викладені в заяві обставини, що мають істотне значення для справи. Вказувала на те, що заявниця звернулася до суду саме на підставі ст. 130 СК України, відповідно до якої у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду саме шляхом встановлення факту батьківства, а не шляхом пред`явлення позову про визнання батьківства. Посилалася на те, що між заявницею та іншими особами немає цивільно-правового спору, як і матеріально-правових відносин з приводу вимог про визнання батьківства, що виключає можливість звернення із позовом про визнання батьківства. Також вказувала на те, що судом залишено поза увагою довідку за вих. № 672/02-14 від 04.08.2020 року, видану Васильківською районною державною нотаріальною конторою на підтвердження того, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 .
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
В судовому засіданні представник заявника ОСОБА_1 - Ковальчук І.В. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задоволення.
Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що зі змісту заяви вбачається спір про право.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним. Так, згідно з частиною другою даної статті ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки - виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення.
Отже, визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.
У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_1  просила встановити, що ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є її батьком, зазначивши при цьому мету встановлення такого факту - оформлення спадщини.
У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі, оскільки із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про спадкове право, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.
Аргументи апеляційної скарги про неврахування судом того, що заявлені у цій справі вимоги про встановлення факту батьківства належать до особистих немайнових прав та не входять до складу спадщини, не заслуговують на увагу, з огляду на таке.
Відповідно до статті 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків  (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
За змістом частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.
Частиною другою статті 1223 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу (спадкоємці першої-п`ятої черг).
За змістом частини першої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції  відповідає вимогам закону і підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
 Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ковальчук Ірини Валеріївни залишити без задоволення.
Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 03 лютого 2021 рокузалишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку   до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину постанови, зазначений строк  обчислюється  з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складено 28 травня 2021 року.

Головуючий:                                     Судді: