ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2021 року	Львів	Справа № 1.380.2019.000852 пров. № А/857/4692/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                              Обрізко І.М., 
суддів                                                                                  Іщук Л.П., Онишкевича Т.В., 
за участю секретаря судового засідання                              Лутчин А.М.,          
за участю представника позивача                                        Куриляк В.І.,
за участю представника третьої особи                              Мелько В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року про закриття провадження у справі, прийняту суддею Кухар Н.А. о 14 годині 01 хвилині у місті Львові, повний текст складений 09.02.2021 року у справі за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Львівське комунальне підприємство «Цитадель-Центр», ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                                встановив:

Галицька районна адміністрація Львівської міської ради (надалі – позивач) звернулася з адміністративним позовом до ОСОБА_1 (надалі – відповідач) про зобов`язання останнього як власника квартири АДРЕСА_1 , за власні кошти привести балкон першого поверху зі сторони дворового фасаду до вказаної квартири у м. Львові до попереднього стану, а саме: демонтувати самовільно влаштовану балконну плиту.   
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року закрито провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.238 КАС України, оскільки справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства України.
Суд виходив з того, що до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній, відповідно, зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17). Однак у даному випадку предметом позову є зобов`язання відповідача за власні кошти привести балкон першого поверху зі сторони дворового фасаду до квартири, зокрема, демонтувати самовільно влаштовану балконну плиту. Відтак, відповідно до вимог ст. 19 ЦПК України даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства України.
Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, Галицька районна адміністрація Львівської міської ради  подала апеляційну скаргу. Вважає, що судом першої інстанції ухвалено рішення із  порушенням процесуального права.
В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що будинок АДРЕСА_2 є пам`яткою архітектури місцевого значення. Використання пам`ятки повинно здійснюватися відповідно до режимів використання, встановлених органами охорони культурної спадщини, у спосіб, що потребує якнайменших змін і доповнень до пам`ятки та забезпечує збереження її матеріальної автентичності, просторової композиції, а також елементів обладнання, упорядження, оздоби тощо. Із висновку експерта №02/12-20 від 07.12.2020 року вбачається, що до згаданої квартири приєднано площу самовільно розширеного балкону.
Просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, приходить до наступного.
Відповідно до ст. 320 КАС України суд апеляційної інстанції скасовує ухвалу суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, коли має місце неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність таких обставин, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи чи питання.
З обставин справи вбачається, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив обставини, які склали підстави для прийняття оскаржуваного процесуального судового рішення.
Судом із матеріалів справи встановлено, що позивач звернувся до суду з позовом про зобов`язання ОСОБА_1 , власника квартири АДРЕСА_1 , за власні кошти привести балкон першого поверху зі сторони дворового фасаду до квартири АДРЕСА_1 до попереднього стану, а саме: демонтувати самовільно влаштовану балконну плиту.   
Право на доступ до суду реалізується на підставах і в порядку, встановлених законом. Кожний із процесуальних кодексів встановлює обмеження щодо кола питань, які можуть бути вирішені в межах відповідних судових процедур. Зазначені обмеження спрямовані на дотримання оптимального балансу між правом людини на судовий захист і принципами юридичної визначеності, ефективності й оперативності судового процесу.
Відповідно до частини першої статті 19 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.
Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, в яких хоча б одна зі сторін, зазвичай, є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі - КАС України) адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
П.2 ч.1 ст.4 вказаного Кодексу закріплено, що  публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України )
Юрисдикція адміністративних судів поширюється, зокрема, на правовідносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. 
Юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема на спори за зверненням суб`єкта владних повноважень у випадках, коли право звернення до суду для вирішення публічно-правового спору надано такому суб`єкту законом (п.5 ч.1 ст. 19 КАС України).
 Відповідачем в адміністративній справі є суб`єкт владних повноважень, якщо інше не встановлено цим Кодексом (ч.4. ст.46 КАС України).
Отже, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій. Ці функції суб`єкт повинен виконувати саме у тих правовідносинах, в яких виник спір.
Стосовно терміну «владні управлінські функції», то зміст поняття «владні» полягає в наявності у суб`єкта повноважень застосовувати надану йому владу, за допомогою якої впливати на розвиток правовідносин, а «управлінські функції» - це основні напрямки діяльності органу влади, його посадової чи службової особи або іншого уповноваженого суб`єкта, спрямовані на управління діяльністю підлеглого суб`єкта.
З огляду на вказане до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома чи більше суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у правовідносинах, в яких хоча б один суб`єкт законодавчо вповноважений владно керувати поведінкою іншого (інших) суб`єкта (суб`єктів), а останній (останні) відповідно зобов`язаний (зобов`язані) виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду 18 березня 2020 року у справі № 464/104/16-ц , від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17, від 18 вересня 2018 року у справі № 823/218/17, від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17, від 2 квітня 2019 року у справі № 137/1842/16-а, від 18 грудня 2019 року у справі № 263/6022/16-ц, від 19 лютого 2020 року у справі № 520/5442/18).
Позивач мотивував позовну заяву, зокрема, тим, що відповідач не виконав вимоги розпорядження голови Галицької районної адміністрації № 416  «Про приведення балкону 1-го поверху зі сторони дворового фасаду до квартири АДРЕСА_3 до попереднього стану». Позивач не стверджував, що відповідачі порушили його майнові права чи інтереси або майнові права чи інтереси територіальної громади міста Львова. 
Отже, на думку суду, позивач звернувся до суду як суб`єкт владних повноважень на виконання управлінських функцій з контролю у сфері житлово-комунального господарства, оскільки відповідач добровільно не усунув допущених порушень.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Виконавчі органи рад - органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами (абзац одинадцятий статті 1 Закону № 280/97-ВР).
До відання виконавчих органів міських рад, зокрема, належать повноваження зі здійснення контролю за використанням житлового фонду (підпункт 5 пункту «б» статті 30 Закону № 280/97-ВР). 
Вказані делеговані повноваження конкретизовані у Житловому кодексі Української РСР (далі - ЖК): згідно з пунктами 1 і 2 частини першої статті 15 і частиною першою статті 30 ЖК виконавчі органи міських рад у межах і в порядку, встановлених законодавством, на території міста, району в місті здійснюють державний контроль за використанням і схоронністю житлового фонду та керують житловим господарством. Такий контроль має завданням забезпечити додержання всіма суб`єктами, зокрема, правил користування житловим фондом і утримання його в технічно справному стані (стаття 29 ЖК).
За змістом пункту 12 частини першої статті 15 і статті 154 ЖК виконавчі комітети міських рад здійснюють контроль за утриманням будинків, що належать громадянам.
Пунктом 6 частини першої статті 7 Закону України від 17 лютого 2011 року № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі - Закон № 3038-VI) закріплено, що управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється, зокрема, шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об`єктів містобудування, проектної документації.
Згідно з абзацом 14 статті 2 Закону України від 16 листопада 1992 року № 2780-XII «Про основи містобудування» (далі - Закон № 2780-XII) контроль за дотриманням містобудівного законодавства є одним з головних напрямів містобудівної діяльності. Отже, здійснення вказаного контролю у сфері містобудівної діяльності повноважними органами є управлінською діяльністю.
Державний контроль у сфері містобудування здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, органами місцевого самоврядування та іншими уповноваженими на це державними органами (стаття 24 Закону № 2780-XII).
Відповідно до Положення про Галицьку районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 01.11.2016 року №977 до повноважень Галицької районної адміністрації віднесено здійснення контролю за утриманням будинків (квартир), які належать громадянам, а також прилеглих територій; розгляд питань та вжиття заходів у порядку, встановленому виконавчим комітетом, щодо фактів самовільного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу тощо).
Відповідно до вказаного Положення Галицька районна адміністрація має право звертатись у встановленому порядку до судових органів з позовними заявами щодо фактів самочинного будівництва, з інших справ, які виникають у процесі здійснення наданих районній адміністрації повноважень.
Таким чином, даний спір є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовував у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції в частині контролю за утриманням житлових будинків.
Повноваження зі здійснення контролю за використанням, схоронністю і станом благоустрою житлового фонду, а також за утриманням будинків і квартир, що належать громадянам, передбачають не лише виявлення факту правопорушення, притягнення винуватої особи до юридичної відповідальності, але також припинення цього правопорушення й усунення його негативних наслідків, зокрема на виконання владного управлінського припису. Тобто, публічні правовідносини не завершуються фіксацією факту адміністративного правопорушення та притягненням винуватої особи до юридичної відповідальності, а продовжують існувати до моменту припинення правопорушення, усунення його негативних наслідків, виконання владного припису або визнання його незаконним і скасування.
Оскільки відповідач добровільно не виконав розпорядження голови Галицької районної адміністрації № 416  «Про приведення балкону 1-го поверху зі сторони дворового фасаду до квартири АДРЕСА_3 до попереднього стану» та не усунув допущених порушень, позивач як суб`єкт владних повноважень на виконання управлінських функцій з контролю  за використанням житлового фонду звернувся до суду з позовом про зобов`язання демонтувати самовільно влаштовану бетонну плиту. Отже, доводи апеляційної скарги про те, цей спір треба розглядати за правилами адміністративного судочинства, є обґрунтованим.
Зазначене відповідає правовій позиції Великої Палати, викладеній у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 464/104/16-ц.
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги являються суттєвими і дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Керуючись ст.ст.  308, 315, 320, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

                                                         постановив:

Апеляційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити, ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 04 лютого 2021 року про закриття провадження у справі 1.380.2019.000852 скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя	 	І. М. Обрізко 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	
Повне судове рішення складено 18.05.2021 року.