УХВАЛА

26 квітня 2021 року 
м. Київ
справа № 806/898/17
адміністративне провадження № К/9901/14096/21  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів - Кашпур О.В., Радишевської О.Р.
перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Житомирської області про визнання дій протиправними, стягнення вихідної допомоги та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:
15 квітня 2020 року ОСОБА_1 повторно звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року з пропуском строку на касаційне оскарження.
У касаційній скарзі заявник просить поновити пропущений процесуальний строк, посилаючись на те, що повний текст постанови суду апеляційної інстанції отримано нею 23 березня 2021 року, що підтверджується копією конверта і вперше до суду касаційної інстанції вона звернулася ще 29  березня 2021  року. Однак, ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 квітня 2021 року первісну скаргу повернуто особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. 
Відповідно до частин першої, другої статті 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Відповідно до частини четвертої статті 332 КАС України розгляд заяви особи про поновлення строку на касаційне оскарження здійснюється колегією суддів суду касаційної інстанції, склад якої визначений у порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.
Перевіривши зазначені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження, з огляду на відсутність зволікання у поданні касаційної скарги після її повернення, колегія суддів дійшла висновку, що строк на касаційне оскарження підлягає поновленню відповідно до частини другої статті 329 КАС України.
Аналізуючи доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України), Апеляційного суду Житомирської області, в якому просила суд: визнати протиправними дії Апеляційного суду Житомирської області та ДСА України щодо відмови їй у виплаті вихідної допомоги судді у зв`язку відставкою в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою; зобов`язати ДСА України здійснити фінансування Апеляційного суду Житомирської області в сумі 275   610,00 грн для виплати їй вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою; стягнути з Апеляційного суду Житомирської області на її користь вихідну допомогу судді у зв`язку відставкою в розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, що становить 275    610,00   грн. 
Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 09 серпня 2017 року та постановою Касаційного адміністративного суду в складі Верховного Суду від 23 травня 2018 року, у позові відмовлено.
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду першої інстанції із заявою про перегляд постанови Житомирського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року за виключними обставинами на підставі пункту 1 частини п`ятої статті 361 КАС України. Заяву обґрунтовано тим, що 15 квітня 2020 року Конституційним Судом України постановлено рішення №2-р(ІІ)/2020 у справі №3-311/2018 (4182/18, 4632/19, 5755/19), яким визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України від 27 березня 2014 року № 1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» про скасування виплати вихідної допомоги суддям.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року у справі №806/898/17 та прийнято нове рішення про задоволення позову частково. Зобов`язано Житомирський апеляційний суд нарахувати та виплатити  позивачу вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції та відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за виключними обставинами.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення судів та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Предметом спору у цій справі є правомірність відмови відповідачів виплатити судді при звільненні у відставку вихідну допомогу у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, у відповідності до частини першої статті 136 Закону України « Про судоустрій і статус суддів».
Предметом касаційного перегляду зазначено судові рішення, прийняті за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами.
Перевіривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
За приписами пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень заявник, зокрема, зазначив відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах та порушення судом апеляційної інстанції вимог статті 129 Конституції України та 44, 45, 295, 296, 298, частини третьої статті 305 КАС України. 
Разом з тим, Верховним Судом встановлено, що перевіряючи рішення суду першої інстанції та скасовуючи його, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що 15 квітня 2020 року Конституційним Судом України  прийнято рішення № 2-р(11) 2020 про визнання таким, що не відповідає   Конституції України   положення      підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України від 27 березня 2014 року №1166-VІІ "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні", яким виключено   статтю 136 Закону України від 07 липня 2010 року №   2453-VI «Про судоустрій та статус суддів», а не Закон України №   1402-V111 «Про судоустрій та статус суддів» відповідно до вимог якого позивач звертався в суд про виплату вихідної допомоги.
Статтею 91 Закону України «Про Конституційний Суд України» встановлено, що закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Конституційним Судом України в рішенні від 15 квітня 2020 року №2-р(11) 2020 вказано про втрату чинності положеннями   Закону   саме з дня ухвалення цього Рішення.
Отже, саме з 15 квітня 2020 року втратили чинність положення підпункту 1 пункту 28 розділу II   Закону України від 27 березня 2014 року №1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», яким виключено статтю 136 Закону України від 07   липня 2010 року №2453-VI    «Про судоустрій та статус суддів».
Рішення Конституційного Суду України є обов`язковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено.
Статтею 152 Конституції України передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.   Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
У постанові Верховного Суду, ухваленій у справі №814/1274/17 зазначено, що за загальним правилом рішення Конституційного Суду України змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення, якщо інше не встановлено самим рішенням.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що на час виникнення спірних правовідносин та на час прийняття рішення судом першої інстанції положення підпункту 1 пункту 28 розділу II Закону України від 27 березня 2014 року №1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» були чинними та підлягали застосуванню, а тому сама наявність рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(11)2020 не змінює правового регулювання спірних правовідносин та не доводить факту допущення судом помилки при розв`язанні спору.
Відтак, рішення Конституційного Суду України від 15 квітня 2020 року №2-р(11) 2020 на спірні правовідносини не впливає, оскільки правовідносини у даній справі виникли до прийняття такого рішення і Конституційний суд у зазначеному рішенні не розглядав положення статті 143 Закону України №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 368 КАС України   за результатами перегляду рішення, ухвали за виключними обставинами суд може відмовити в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами та залишити відповідне судове рішення в силі.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що у задоволенні заяви про перегляд судового рішення за виключними обставинами необхідно відмовити, а постанову Житомирського окружного адміністративного суду від 23 травня 2017 року залишити без змін.
Водночас, суд апеляційної інстанції застосував до спірних правовідносин висновки, викладені в ухвалі Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі №820/2462/17 та постановах Верховного Суду від 05   лютого 2019 року у справі №333/5015/15-а, від 16 жовтня 2018 року у справі №161/3466/16-а, що спростовує доводи заявника про відсутність висновків Верховного Суду застосування норми права у подібних правовідносинах.
Враховуючи те, що інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, незгоди з висновками суду апеляційної інстанції, які відповідають висновкам Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтями 248, пунктом 6 частини першої 333 КАС України, Суд
У Х В А Л И В :
1. Поновити ОСОБА_1 процесуальний строк на касаційне оскарження постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року.
2. У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Житомирської області про визнання дій протиправними, стягнення вихідної допомоги та зобов`язання вчинити дії відмовити.
3. Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
4. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач:                                                                                 С.А. Уханенко
Судді:                                                                                                    О.В. Кашпур
                                                                                                    О.Р. Радишевська