УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 676/2645/20
Провадження № 22-ц/4820/497/21

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

13 травня 2021 року м. Хмельницький
               
               Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Грох Л.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Костенка А.М.,
                секретар судового засідання Чебан О.М.,
                з участю представників сторін,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головного управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, третя особа - поліцейський Кам`янець-Подільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області Гончарук Богдан Анатолійович, про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області в складі судді Бондаря О.О. від 28 січня 2021 року.
       Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року ОСОБА_1 , звертаючись в суд з цим позовом до відповідачів, зазначав, що 31.10.2019 року інспектором сектору реагування патрульної поліції Кам`янець–Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області Гончаруком Б.А. відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно з цим протоколом ОСОБА_1 керував автомобілем MERCEDES-BENZ ML270, державний номер НОМЕР_1 із ознаками наркотичного сп`яніння, від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху.
Постановою Кам`янець–Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 квітня 2020 року закрито провадження у адміністративній справі у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, що свідчить про незаконне складання відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення. 
Зазначав, що обвинувачення його у вживанні наркотичних препаратів нанесло непоправну шкоду його професійній         діяльності, діловій репутації як заступника командира військової частини з морально-психологічного забезпечення. Під час судового розгляду справи № 676/7079/19, який тривав майже півроку, пережив сильні душевні хвилювання та моральні страждання. 
З метою захисту своїх порушених прав під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, позивач звернувся до адвоката за професійною правничою допомогою, за її надання сплатив 10200 грн.
Тому з врахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути на його користь з Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області матеріальну шкоду в сумі 10200 грн. та моральну шкоду 250000 грн.
Рішенням Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 січня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Хмельницькій області, Головного Управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області, третя особа на стороні відповідача: поліцейський Кам`янець-Подільського районного управління поліції Головного управління національної поліції в Хмельницькій області - Гончарук Богдан Анатолійович про стягнення з Головного Управління Національної поліції в Хмельницькій області матеріальної шкоди в розмірі 10200 грн. та моральної шкоди в розмірі 250000 грн. відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду як незаконне та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов. Вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, та помилково дійшов висновку, що позов подано до неналежного відповідача. Судом не врахована позиція Великої Палати Верховного Суду у справі № 242/4741/16-ц від 27.11.2019 року. Твердження суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення матеріальної та моральної шкоди з відповідачів, є хибним, оскільки держава як учасник спірних правовідносин, виступає в особі ГУНП в Хмельницькій області. Також не взято до уваги, що позивачеві підлягає поверненню сума сплачена ним за надання професійної правничої допомоги під час розгляду справи про адміністративне правопорушення. 
У відзиві ГУ Національної поліції в Хмельницькій області зазначало, що судом першої інстанції ухвалено законне рішення. Обов`язок відшкодування шкоди завданої позивачеві не може бути покладений на ГУНП в Хмельницькій області, оскільки законом передбачено відшкодування шкоди, саме державою від імені якої виступає Державна казначейська служба.
У відзиві ГУ Державної казначейської служби України у Хмельницькій області просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.  
В засіданні апеляційного суду представник апелянта просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.
Представники відповідачів просили відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.
Третя особа в судове засідання не з`явився, будучи повідомленим про розгляд справи.
Апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, які мають значення для справи, допустив порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.04.2020 року закрито провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
За змістом постанови суду поліцейський Кам`янець-Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області Гончарук Б.А. в порушення норм ст. 266 КУпАП не запропонував позивачу пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу у заявку з відсутністю спеціальних технічних засобів для проходження огляду на місці зупинки транспортного засобу. Крім того, позивачу пропонували пройти огляд не в найближчій лікарні від місця зупинки транспортного засобу - м. Дунаївці, оскільки в Кам`янець – Подільській міській лікарні провести огляд осіб на стан наркотичного сп`яніння неможливо через відсутність сертифікованих засобів, при цьому можливо було здійснити відбір біологічного середовища для подальшого дослідження в іншому закладі охорони здоров`я.
ОСОБА_1 поніс витрати на правову допомогу адвоката в справі про адміністративне правопорушення № 676/7079/19 в сумі 10200 грн. на підставі договору про надання правової допомоги № 54-19 від 01.11.2019 року з адвокатом Меріновою Н .В. 
Наведене підтверджується матеріалами справи і фактично не оспорюється сторонами.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів, оскільки саме держава відповідно до закону відшкодовує шкоду, завдану діями органу поліції або поліцейським під час виконання своїх обов`язків, при цьому розгляд справи відповідно до закону судом здійснюється в межах заявлених позовних вимог. 
Проте з цим висновком не можна погодитися, зважаючи на таке. 
Так, відповідно до частини другої статті 2, частини першої статті 170 ЦК України учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Згідно частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.
Зміст наведених норм права дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду. 
Суд першої інстанції не врахував, що позивач відповідачами у справі зазначив орган Нацполіції, діями працівника якого на його думку завдано шкоду позивачу, а також територіальний орган ДКСУ.
В свою чергу як на правові підстави позову позивач посилався на норми ст. 56 Конституції України, ст.ст. 1173, 1174, 1176 ЦК України, а також норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», що врегульовують питання відшкодування державою шкоди, завданої органом державної влади, його посадовою або службовою особою. 
Зміст позовної заяви цілком свідчить про те, що позов пред`явлено до держави в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав та органу ДКСУ.
Наведене спростовує висновок суду першої інстанції про те, що позов пред`явлено до неналежних відповідачів, оскільки держава бере участь у справі як учасник цивільних відносин саме через ці органи.
Такий же висновок підтверджено постановою Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц, згідно з якою належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.
Обговорюючи підстави заявленого позову, апеляційний суд приймає до уваги таке.
Згідно з ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування, матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частини 1 статті 23 ЦК України  особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статей 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. 
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, що відсилає до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини 6 цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України  шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. 
Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Отже, за змістом ст.ст. 1166, 1167, 1174 ЦК України відповідно до загальних умов цивільно-правової відповідальності необхідною умовою для відшкодування шкоди державою є неправомірні дії державного органу, наявність шкоди та її розмір, а також причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які повинен довести позивач.
Відповідно до  статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Так, встановлено, що 31.10.2019 року о 01.25 год. інспектором сектору реагування патрульної поліції Кам`янець–Подільського ВП ГУНП в Хмельницькій області Гончаруком Б.А. відносно позивача складено протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно з цим протоколом ОСОБА_1 керував автомобілем MERCEDES-BENZ ML270, державний номер НОМЕР_1 із ознаками наркотичного сп`яніння (почервоніння обличчя, виражене тремтіння пальців рук, поведінка, що не відповідає обстановці), від проходження огляду на визначення стану наркотичного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився у присутності двох свідків, чим порушив вимоги п. 2.5. Правил дорожнього руху.
Постановою Кам`янець–Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 квітня 2020 року закрито провадження у адміністративній справі у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Суд виходив з того, що поліцейським при складанні протоколу про адміністративне правопорушення порушено процедуру огляду водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, визначеної ч.ч.2-4 ст. 266 КУпАП.
Постановою Кам`янець–Подільського міськрайонного суду Хмельницької області  від 14 квітня 2020 року встановлено, що в порушення процедури огляду водія на стан алкогольного, наркотичного сп`яніння поліцейський не пропонував пройти такий огляд водію  ОСОБА_1   з використанням спеціальних технічних засобів на місці зупинки транспортного засобу (у зв`язку з відсутністю такого засобу у Кам`янець-Подільському ВП ГУНП в Хмельницькій області).  Крім того, поліцейський запропонував  ОСОБА_1   пройти огляд на стан наркотичного сп`яніння не в найближчому закладі охорони здоров`я, яким є Кам`янець-Подільська міська лікарня (за відсутності в ній сертифікованих засобів для визначення стану наркотичного сп`яніння), а в Дунаєвецькій міській лікарні. 
Враховуючи обставини, встановлені постановою Кам`янець–Подільського міськрайонного суду Хмельницької області  від 14 квітня 2020 року у справі № 676/7079/19, апеляційний суд констатує, що дії поліцейського при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо позивача не відповідали вимогам закону, іншого нормативного акта (ч.ч.2-4 ст. 266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ України від 09.11.2015 року № 1452/735).
За змістом норм глав 19-21 КУпАП притягнення особи до адміністративної відповідальності розпочинається зі стадії складання щодо неї протоколу про адміністративне правопорушення. 
Наведене цілком підтверджує факт заподіяння моральної шкоди позивачу, внаслідок дій поліцейського при складанні протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП щодо позивача, які не відповідали вимогам закону. 
Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Об`єднаної палати Верховного Суду, викладеній в постанові від 10.10.2019 року у справі №569/1799/16-ц, а також постанові Верховного Суду від 05.02.2020 року у справі № 640/16169/17.
Суд не приймає  до уваги   протилежну  за змістом постанову Верховного Суду від 21.10.2020 року у справі №312/262/18, на яку посилався представник ГУ ДКС у Хмельницькій області, оскільки її висновки  прямо суперечать  правовій позиції, викладеній в постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 10.10.2019 року у справі №569/1799/16-ц.
Відшкодування завданої моральної шкоди, що полягала у душевних переживаннях, порушенні нормальних життєвих зв`язків, що вплинуло на звичний спосіб життя позивача з врахуванням значної тривалості провадження у справі про адміністративне правопорушення, а також вимог розумності та справедливості слід визначити у розмірі 3000 грн., що буде належним та достатнім для її покриття. 
Обговорюючи наявність підстав для відшкодування майнової шкоди, яка полягає у витратах позивача на правову допомогу адвоката у справі про адміністративне правопорушення № 676/7079/19, слід врахувати таке.
ОСОБА_1 поніс витрати на правову допомогу адвоката в справі про адміністративне правопорушення № 676/7079/19 в сумі 10200 грн. на підставі договору про надання правової допомоги № 54-19 від 01.11.2019 року, додаткової угоди від 31.12.2019 року з адвокатом Меріновою Н .В. 
Норми Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», на які посилався позивач як на правову підставу заявлених вимог, з врахуванням норм ст.ст.1, 2 цього Закону, не врегульовують спірні правовідносини і не підлягають застосуванню.
Разом з тим, судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням конкретної справи.  Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством.
Нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення не врегульовано поняття судових витрат, в тому числі й витрат на правову допомогу адвоката у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, ці витрати позивача не віднесені законом до категорії судових витрат, відтак відсутні підстави визнавати їх судовими витратами в іншій судовій справі.
В свою чергу за змістом ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч.1 ст. 22 ЦК України).
З врахуванням встановлення факту порушення права позивача та понесення ним витрат на правову допомогу адвоката з метою відновлення свого порушеного права ці витрати позивача є збитками (майновою шкодою) і підлягають відшкодуванню державою.
Позивач, звертаючись з цим позовом про відшкодування шкоди до держави, дійсно некоректно сформулював заявлені вимоги і просив стягнути завдану шкоду на його користь з Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області як органу державної влади, через який діє держава.
За встановлених судом фактичних обставин та змісту спірних правовідносин, а також враховуючи, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції, апеляційний суд  констатує,  що завдану шкоду  позивачу слід відшкодувати, стягнувши  кошти з Державного бюджету України, що не є виходом за межі заявлених позовних вимог.
З врахуванням наведеного оскаржуване рішення слід скасувати та  ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову -  стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 3000 грн. відшкодування моральної шкоди та 10200 грн. майнової шкоди. В решті позову слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390  ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 січня 2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з Державної казначейської служби України (01601, м. Київ, вул. Бастіонна, 6, код ЄДРПОУ 37567646) за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 3000 грн. відшкодування моральної шкоди та 10200 грн. майнової шкоди. 
В решті позову відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 травня 2021 року.

Судді                                                                Л.М. Грох

                        Р.С. Гринчук

А.М. Костенко