СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" квітня 2021 р.                                                                    Справа № 922/3650/18  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Шевель О.В. 
за участі секретаря судового засідання Ярітенко О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх. №388 Х) на рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2020 (рішення ухвалено суддею Жиляєвим Є.М. 22.12.2020 о 14:40 год., у приміщенні господарського суду Харківської області, повне рішення складено 28.12.2020) у справі №922/3650/18
за позовом Військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі:
1) Державного концерну "Укроборонпром", м. Київ
2) Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД", м. Харків 
до Харківської міської ради, м. Харків,
про скасування рішення
ВСТАНОВИЛА:
Рішенням господарського суду Харківської області від 22.12.2020 у справі №922/3650/18 позов задоволено; визнано незаконним та скасовано пункт 93 рішення Харківської міської ради від 24.06.2009 за №145/09; стягнуто з Харківської міської ради на користь Військової прокуратури Харківського гарнізону 1762,00 грн. судового збору за подання позову до господарського суду, 2643,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги та 3524,00 грн. судового збору за подання касаційної скарги; стягнуто з Харківської міської ради на користь Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" 2643,00 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Харківська міська рада звернулася до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2020 у справі 922/3650/18 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі Державного концерну "Укроборонпром", Державного підприємства "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" до Харківської міської ради про скасування рішення. 
В обгрунтування апеляційної скарги відповідач зазначає, зокрема, таке:
- на момент прийняття оскаржуваного рішення Харківська міська рада відповідно до п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України розпоряджалась землями в межах населених пунктів, у тому числі землями державної власності. Земельна ділянка, площею 2,1044 га, відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 12.09.2000, що зареєстрований в книзі державних актів на право постійного користування землею №816, виданого відповідно до рішення виконкому Харківської міської ради народних депутатів від 26.07.2000 №1051, була надана у постійне користування ДП «ХМЗ «ФЕД» для експлуатації водно-гребної бази. Перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою встановлено у ст. 141 ЗК України, однією з яких є добровільна відмова користувача від права користування земельною ділянкою. Порядок припинення права користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови користувача встановлено ст. 142 ЗК України, а саме здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки або уповноваженого ним органу. Підприємство, в особі керівника Жданова О.А., скористалося своїм правом, встановленим ст. 141 ЗК України та направило до Харківської міської ради, як органу до відання якого належить спірна земельна ділянка, лист від 16.11.2007 №2-/5638 з проханням припинити право її постійного користування. При цьому, керівник підприємства мав право самостійно звертатися з листом щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою, оскільки статутом не передбачено обов`язку керівника отримувати дозвіл ані центрального органу виконавчої влади, ані Кабінету Міністрів України у разі відмови від права постійного користування. Таким чином, оскаржуване рішення Харківської міської ради було прийнято на підставі ст. 142 ЗК України, ст. 25, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а отже відповідає вимогам чинного законодавства та компетенції органу, що його видав. Враховуючи викладене, на думку Харківської міської ради, господарським судом Харківської області було неправильно застосовано положення ч. 2, 3 ст. 84, ч. 3, 4 ст. 142 та п. 12 Перехідних положень ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин);
- місцевим господарським судом не було застосовано ст. 2 ЗК УРСР (в редакції 12.07.2000) та ст. 20 ЗК України (в редакції від 01.05.2009), Класифікації видів цільового призначення, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 23.07.2010 №548 та не було враховано, що функціональне призначення спірної земельної ділянки, яка була надана ДП «ХМЗ «ФЕД» у постійне користування - землі оздоровчого рекреаційного призначення, а не оборони, що фактично змінює правовий статус земельної ділянки, належність її до відповідного коду КВЦПЗ, а відповідно і право розпорядження нею. Таким чином, на думку Харківської міської ради, уповноважений державою орган управління - ДК «Укроборонпром», а до створення Концерну - відповідний центральний орган виконавчої влади (Міністерство промислової політики України), до складу якого входив другий позивач, не мало права розпоряджатися спірною земельною ділянкою; 
- прокурором не було обгрунтовано підстави звернення з позовом до Харківської міської ради в інтересах держави в особі ДК «Укроборонпром», ДП «ХМЗ «ФЕД», оскільки вказані юридичні особи не є органами державної влади чи місцевого самоврядування, а є державними компаніями, в особі яких представництво в суді інтересів прямо заборонено ст. 23 Закону України «Про прокуратуру»;
- суд дійшов невірного висновку щодо не порушення прокурором строку позовної давності. Так, на думку Харківської міської ради, в даному випадку, перебіг строку позовної давності починається з 24.06.2009 - дати прийняття оскаржуваного рішення відповідача, яким було припинено право користування земельною ділянкою та закінчився 24.06.2012. Крім того, прокуратурою міста Харкова було направлено на адресу Харківської міської ради лист від 24.06.2014, з якого вбачається на оперативній нараді прокуратури Харківської області від 11.04.2014 було обговорено результати перевірки додержання вимог ЗК України, Закону України «Про запобігання і протидії корупції» та іншого законодавства у діяльності органів місцевого самоврядування при прийнятті рішень у сфері земельних відносин та витребувано копії матеріалів, які стали підставою для прийняття рішень Харківської міської ради від 24.06.2009 №145/09 про припинення ДП «ХМЗ «ФЕД» права користування земельною ділянкою площею 2,1044 га по в-ду Червоному, 20 у м. Харкові. Юридичним департаментом Харківської міської ради було направлено відповідь від 15.07.2014 на вищевказаний лист. А тому, навіть якщо врахувати формальний аспект спливу трирічного строку з дати прийняття оскаржуваного рішення Харківської міської ради, то початок перебігу строку позовної давності в даному випадку починається з 24.06.2014 (дати направлення прокуратурою міста Харкова листа на адресу Харківської міської ради) та закінчується 24.06.2017. До апеляційної скарги відповідачем додано копії листа прокуратури міста Харкова від 24.06.2014 №04-34-14096вих14, адресованого Харківському міському голові, та листа юридичного департаменту Харківської міської ради від 15.07.2014 №7756/9-14, адресованого першому заступнику прокурора м. Харкова.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду (колегія суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Фоміна В.О.) від 03.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради, повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 23.02.2021.
10.02.2021 від ДП "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" надійшов відзив на апеляційну скаргу з проханням залишити її без задоволення, а рішення - без змін (вх.№1759).
10.02.2021 від Державного концерну "Укроборонпром" надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він також просить залишити її без задоволення, а рішення - без змін, справу розглянути за відсутності представника ДК "Укроборонпром" (вх.№1787).
18.02.2021 від військової прокуратури Харківського гарнізону надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому прокурор просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін (вх.№21510).
У судовому засіданні 23.02.2021 оголошено перерву до 09.03.2021.
Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.03.2021 у зв`язку з відпусткою судді Фоміної В.О. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Білоусова Я.О., суддя Шевель О.В.
Згідно положень ст. 32 Господарського процесуального кодексу України у разі зміни складу суду на стадії підготовчого провадження розгляд справи починається спочатку, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. У разі зміни складу суду на стадії розгляду справи по суті суд повторно розпочинає розгляд справи по суті, крім випадку, коли суд ухвалить рішення про повторне проведення підготовчого провадження.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.03.2021 оголошено перерву до 06.04.2021.
У судовому засіданні представник Харківської міської ради підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги і просив її задовольнити. 
Представник ДП "ХМЗ "ФЕД" та прокурор проти доводів та вимог апеляційної скарги заперечували та просили залишити її без задоволення, а рішення - без змін. 

Надаючи оцінку обставинам надання Харківською міською радою разом з апеляційною скаргою нових доказів (копій листів прокуратури міста Харкова від 24.06.2014 №04-34-14096вих14 та юридичного департаменту Харківської міської ради від 15.07.2014 №7756/9-14), колегія суддів зазначає, що відповідно положень ч. 3 ст. 269 ГПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, відповідних обґрунтувань відповідачем не надано, а тому у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для прийняття від нього нових доказів. 

Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
ДП «ХМЗ «ФЕД» відповідно до Статуту є державним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, та передане в управління ДК "Укроборонпром". Майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. ДК "Укроборонпром" забезпечує контроль за оформленням прав на земельні ділянки та уточненням меж земельних ділянок підприємства.
Відповідно до рішення виконкому Харківської міської ради від 26.07.2000 №1051 ДП «ХМЗ «ФЕД» видано державний акт серії І-ХР №003498 на право постійного користування землею за адресою: м. Харків, в`їзд Червоний, 20, площею 2,1044 га в межах згідно з планом землекористування для експлуатації водно-гребної бази. Функціональне призначення зазначеної земельної ділянки - землі оздоровчого рекреаційного призначення.
Пунктом 93 рішення Харківської міської ради від 24.06.2009 №145/09 ДП «ХМЗ «ФЕД» припинено право користування земельною ділянкою площею 2,1044 га по в`їзду Червоному, 20 за його добровільною відмовою від 16.11.2007 № 262-56/38. Крім цього, вказаним рішенням відмінено державну реєстрацію державного акта на право постійного користування землею серія І-ХР №003498 від 12.09.2000.
У грудні 2018 заступник військового прокурора Харківського гарнізону в інтересах держави в особі ДК «Укроборонпром» та ДП «ХМЗ «ФЕД» звернувся до господарського суду Харківської області з позовом до Харківської міської ради, в якому просив визнати незаконним та скасувати п. 93 рішення Харківської міської ради від 24.06.2009 №145/09.
В обгрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що Харківська міська рада не мала повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності, оскільки припинення права постійного землекористування ДП «ХМЗ «ФЕД» могло бути здійснено власником земельної ділянки - тобто державним органом виконавчої влади, а не органом місцевого самоврядування, при цьому не мало значення, чи знаходилась спірна земельна ділянка в межах міста або за його межами.
Обґрунтовуючи підстави представництва інтересів держави в суді, прокурор зазначає, що припинення права користування земельною ділянкою з порушенням встановленої законодавством України процедури є порушення прав та інтересів держави, що потребує захисту в судовому порядку. 
Рішенням господарського суду Харківської області від 23.04.2019, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2019, у задоволенні позову відмовлено.
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій було обґрунтовано тим, що Харківська міська рада не мала повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності, а тому не могла вилучати її з користування ДП «ХМЗ «ФЕД». Разом з тим, суди дійшли висновку, що військовий прокурор Харківського гарнізону, звернувшись з вказаним позовом до суду лише 27.12.2018, пропустив загальний строк позовної давності, встановлений цивільним законодавством для захисту цивільних прав, що є безумовною підставою для відмови у задоволені позову.
Постановою Верховного Суду від 17.10.2019 у справі №922/3650/18 касаційну скаргу військового прокурора Харківського гарнізону задоволено частково, постанову Східного апеляційного господарського суду від 29.07.2019 та рішення господарського суду Харківської області від 23.04.2019 у справі №922/3650/18 скасовано, а справу направлено на новий розгляд до господарського суду Харківської області.
При цьому, Верховним Судом зазначено, що факт відсутності у відповідача, як органу місцевого самоврядування, повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності установлений судами попередніх інстанцій та не оскаржується учасниками справи. Проте, суди попередніх інстанцій, відмовляючи у задоволенні позову, пов`язували пропуск позовної давності з моментом, коли ДП «ХМЗ «ФЕД», як ініціатор заяви про добровільну відмову від права користування земельною ділянкою, могло дізнатися про порушення своїх прав. 
Разом з тим, поза увагою судів залишився той факт, що спір у цій справі виник через неправомірне розпорядження органом місцевого самоврядування державним майном. Тому, для правильного визначення початку перебігу позовної давності у цьому спорі необхідно установити момент коли саме держава в особі уповноваженого органу довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила, чого судами попередніх інстанцій зроблено не було. Господарські суди першої та апеляційної інстанцій не встановили, з якого саме моменту позивачі мали можливість довідатися (довідались) про порушення своїх прав, тобто не з`ясували початку перебігу строку позовної давності кожного з позивача щодо позовних вимог у цій справі, хоча з`ясування цих обставин є суттєвим для правильного вирішення такого спору.
При новому розгляді справи, в оскаржуваному рішенні від 22.12.2020 суд першої інстанції, враховуючи вказівки касаційного суду, зазначив, що ДП «ХМЗ «ФЕД» належним чином виконувало свої зобов`язання як власник земельної ділянки площею 2,1044 га по в`їзду Червоному, 20, а тому не знало і не могло знати про порушення свого права відповідачем прийняттям спірного рішення, та встановив, що моментом, коли держава в особі уповноваженого органу довідалася про порушене право шляхом прийняття спірного рішення є 2018 рік - після проведення прокурорської перевірки, в силу чого строк позовної давності у даному спорі не сплив. В свою чергу, відповідачем під час розгляду справи не доведено, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. За таких обставин, враховуючи, що під час звернення прокурором з цим позовом до господарського суду, встановлений строк позовної давності прокурором не пропущений, а також враховуючи відсутність у органу місцевого самоврядування повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги. 

Надаючи правову кваліфікацію обставинам справи, колегія суддів зазначає таке. 
Стаття 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Відповідно до частини четвертої статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII, який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті. Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції (частина 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» в редакції станом на час звернення прокурора з позовом до суду).
Аналізуючи зазначені вище положення слід дійти висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".
У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.1999 № 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).
Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.
З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Відтак, колегія суддів вважає, що "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.
З метою підвищення ефективності функціонування державних підприємств, які провадять господарську діяльність у сфері розроблення, виготовлення, реалізації, ремонту, модернізації та утилізації озброєння, військової і спеціальної техніки та боєприпасів і беруть участь у військово-технічному співробітництві з іноземними державами Кабінет Міністрів України постановою від 29.12.2010 №1221 утворив Державний концерн "Укроборонпром" з включенням до його складу державних підприємств згідно з додатком.
ДП "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" (код ЄДРПОУ 14310052), згідно додатку до вказаної постанови, входить до переліку державних підприємств, що включені до складу ДК "Укроборонпром".
Відповідно до статті 3 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" (в редакції станом на момент прийняття оскаржуваного рішення) об`єктами управління державної власності є, у тому числі майно, яке передане казенним підприємствам в оперативне управління; майно, яке передане державним комерційним підприємствам (далі - державні підприємства), установам та організаціям; майно, яке передане державним господарським об`єднанням.
Суб`єктами управління об`єктами державної власності є, зокрема, Кабінет Міністрів України, міністерства та інші органи виконавчої влади (далі - уповноважені органи управління (стаття 4 цього Закону). 
У 2012 році частина друга статті 3 Закону України "Про управління об`єктами державної власності" була доповнена абзацом такого змісту: "Особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі визначаються Законом України "Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі".
Відповідно до статті 2 Закону України "Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" до об`єктів управління державної власності в оборонно-промисловому комплексі належать: майно державних підприємств оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенних підприємств, які входять до складу Державного концерну "Укроборонпром".
Статтею 3 Закону України "Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" встановлено, що суб`єктами управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі є: Кабінет Міністрів України та Державний концерн "Укроборонпром".
Відповідно до статті 4 Закону України "Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі" Державний концерн "Укроборонпром" є уповноваженим суб`єктом господарювання з управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі. До складу Концерну входять державні підприємства оборонно-промислового комплексу, в тому числі казенні підприємства (далі - учасники Концерну) .
Права та обов`язки Концерну в процесі управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі, яке здійснює Концерн, передбачені статтею 7 Закону України "Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі". Зокрема, пунктами 8, 15, 18 частини першої цієї статті визначено, що в процесі управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі Концерн надає згоду на відчуження та списання об`єктів управління державної власності в оборонно-промисловому комплексі учасників Концерну; веде облік об`єктів державної власності, що перебувають в управлінні Концерну, здійснює контроль за ефективним використанням та збереженням таких об`єктів; виявляє державне майно, яке тимчасово не використовується Концерном та його учасниками, та вносить пропозиції щодо його подальшого використання.
За цих обставин, враховуючи наявність делегованих державою повноважень у сфері управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі, колегія суддів вважає, що інтереси Держави Україна полягають, зокрема, у розвитку оборонно-промислового комплексу України, одним із спеціальних суб`єктів якого є ДК "Укроборонпром", до компетенції якого віднесені повноваження, визначені у Законі України "Про особливості управління об`єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі".
У свою чергу, ДП «ХМЗ «ФЕД», як підприємство, яке входить до складу ДК "Укроборонпром", є безпосереднім учасником оборонно-промислового комплексу, а його господарська діяльність безпосередньо впливає на інтереси держави у відповідній сфері. 
Колегія суддів вважає, що пред`явлення позову прокурором в інтересах держави в особі Державного концерну «Укроборонпром» та ДП «ХМЗ «ФЕД» викликано саме необхідністю захисту інтересів держави у суді, оскільки припинення права користування земельною ділянкою з порушенням встановленої законодавством України процедури є порушенням прав та інтересів держави, що потребують їх захисту в судовому порядку. 
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справах №918/376/17 від 08.05.2018, № 909/516/18 від 21.01.2019.
З огляду на викладене, в даному випадку посилання заявника апеляційної скарги на порушення ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» щодо недопустимості представництва прокурором інтересів держави в особі державних компаній - є безпідставними. 

Як свідчать матеріали справи, 11.08.2008 на підставі розпорядження Харківського міського голови від 01.08.2008 №1568 Виконавчим комітетом Харківської міської ради видано свідоцтво про право власності державі України на нерухоме майно загальною площею 1327,3 кв.м., яке розташоване по Червоному в`їзду, 20, а саме: нежитлові будівлі: літ. А-1 заг. пл. 293 кв.м., літ. Б - 1 заг. пл. 125,6 кв.м., літ. В - 2 заг. пл. 868,4 кв.м., літ, Г - 1 заг. пл. 8,0 кв.м., літ. Д - 1 заг. пл. 8,0 кв.м., літ Е - 1 заг. пл. 8,0 кв.м., літ. Ж - 1 заг. пл. 8,0 кв.м., літ .3-1 заг. пл.8,0 кв.м. 
13.08.2008 на підставі вказаного свідоцтва про право власності від 11.08.2008 за державою зареєстровано право власності на зазначене нерухоме майно, що знаходиться на спірній земельній ділянці, про що свідчить витяг КП "Харківське міське бюро технічної інвентаризації" №19882312. 
Відповідно до ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. 
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно ст. 12 Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; в) надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; г) вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; ґ) викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповідних територіальних громад сіл, селищ, міст; д) організація землеустрою; е) координація діяльності місцевих органів земельних ресурсів; є) здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержанням земельного та екологічного законодавства; ж) обмеження, тимчасова заборона (зупинення) використання земель громадянами і юридичними особами у разі порушення ними вимог земельного законодавства; з) підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу; и) встановлення та зміна меж районів у містах з районним поділом; і) інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок; ї) внесення пропозицій до районної ради щодо встановлення і зміни меж сіл, селищ, міст; й) вирішення земельних спорів; к) вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону. 
Відповідно до ст. 84 Земельного кодексу України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. До земель державної власності, які не можуть передаватись у комунальну власність, належать: а) землі атомної енергетики та космічної системи; б) землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення; в) землі під об`єктами природно-заповідного фонду та історико-культурними об`єктами, що мають національне та загальнодержавне значення; г) землі під водними об`єктами загальнодержавного значення; ґ) земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; д) земельні ділянки зон відчуження та безумовного (обов`язкового) відселення, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; е) земельні ділянки, які закріплені за державними професійно-технічними навчальними закладами; є) земельні ділянки, закріплені за вищими навчальними закладами державної форми власності; ж) земельні ділянки, на яких розташовані державні, у тому числі казенні підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти.
За положеннями ст. 6 Закону України «Про розмежування земель державної та комунальної власності» (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) при розмежуванні земель державної та комунальної власності не можуть передаватися до земель комунальної власності: землі оборони, крім земельних ділянок під об`єктами соціально-культурного, виробничого та житлового призначення; земельні ділянки, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти.
Згідно ст. 8 вказаного Закону, Кабінет Міністрів України здійснює визначення меж земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна, що належать до сфери управління Президента України, Верховної Ради України, Конституційного Суду України, Верховного Суду України, Вищого господарського суду України, Генеральної прокуратури України, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук, інших державних наукових установ та організацій, меж земельних ділянок, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти, а також меж земельних ділянок, на яких розміщені об`єкти нерухомого майна, що перебувають у сфері управління Ради міністрів Автономної Республіки Крим, обласних, Київської і Севастопольської міських державних адміністрацій, за погодженням з ними.
Таким чином, обставини справи свідчать, що земельна ділянка площею 2,1044 га по в-ду Червоному, 20, на якій знаходяться належні державі об`єкти нерухомого майна, відноситься до державної форми власності.

Як на підставу припинення ДП "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" права користування земельною ділянкою площею 2,1044 га по в-ду Червоному, 20 та відміну державної реєстрації державного акту на право постійного користування землею (серія І-ХР № 3498) площею 2,1044 га по в-ду Червоному, 20 від 12.09.2000 реєстраційний № 816, відповідачем у спірному рішенні зазначено «добровільна відмова від 16.11.2007 р. № 262-56/38».
Відповідно до ст. 92 Земельного кодексу України право постійного  користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають, зокрема, підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності.
Землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці  загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом (ст. 95 Земельного кодексу України).
Відповідно до положень ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема: добровільна відмова від права користування земельною ділянкою.
Припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. Власник земельної ділянки на підставі заяви землекористувача приймає рішення про припинення права користування земельною ділянкою, про що повідомляє органи державної реєстрації (частини 3, 4 ст. 142 Земельного кодексу України).
Згідно п. 12 Перехідних положень Земельного кодексу України (в редакції чинній станом на дату листа ДП «ХМЗ «ФЕД», на підставі якого припинено користування) до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об`єкти незавершеного будівництва та законсервовані об`єкти, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.
Частиною 2 ст. 84 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено органи, через які держава набуває і реалізовує свої права на ці землі. Такими органами було визначено Кабінет Міністрів України, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київську та Севастопольську міські, районні державні адміністрації, державні органи приватизації відповідно до закону.
Таким чином, враховуючи, що земельна ділянка загальною площею 2,1044 га по в`їзду Червоному, 20 у м. Харкові відноситься до державної форми власності, орган місцевого самоврядування не мав право розпоряджатися нею, в тому числі вирішувати питання про припинення права постійного землекористування ДП «ХМЗ «ФЕД», оскільки у відповідності до ст. 142 Земельного кодексу України такими повноваженнями наділений власник земельної ділянки, тобто держава в особі відповідного органу виконавчої влади, при цьому не мало значення, чи знаходилась спірна земельна ділянка в межах міста або за його межами.
Окрему увагу необхідно звернути на обставини відсутності в матеріалах справи оригіналу або належним чином засвідченої копії листа-відмови від 16.11.2007 №262-56/38, який би підтверджував наміри землекористувача щодо відмови користування спірною земельною ділянкою. 

Щодо обставин застосування позовної давності до даних правовідносин, колегія суддів зазначає таке.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.
За змістом статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропущення - захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір з посиланням на зазначену норму).
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має декілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів і запобігати несправедливості, яка може статися у разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою № 14902/04 у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії"). 
Отже, для визначення моменту виникнення права на позов важливими є як об`єктивні (сам факт порушення права), так і суб`єктивні (факт обізнаності особи про порушення її прав) чинники.
Порівняльний аналіз термінів "довідався" та "міг довідатися", наведених у статті 261 Цивільного кодексу України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо (відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 у справі № 6-2469цс16). 
Позивач повинен також довести, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 Господарського процесуального кодексу України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Позовна давність є строком пред`явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушено, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права.
Частиною другою статті 2 Цивільного кодексу України передбачено, що одним з учасників цивільних правовідносин є держава, яка згідно зі статтями 167, 170 цього Кодексу набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом, та діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.
У спірних правовідносинах суб`єктом прав є саме держава, як власник земельної ділянки, а не її конкретний орган, тому зміна уповноваженого органу щодо розпорядження спірною земельною ділянкою і здійснення контролю за нею внаслідок внесення змін до чинного законодавства України не змінює порядку перебігу позовної давності.
Прокурор звернувся з позовом до суду 27.12.2018, стверджуючи, що дізнався про порушення прав держави органом місцевого самоврядування шляхом прийняття спірного рішення дізналася з листа ГУ Держгеокадастру у Харківській області від 11.12.2018 на запит військової прокуратури Харківського гарнізону від 15.11.2018 в рамках кримінального провадження №42018220750000163 від 17.10.2018 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.
Колегія суддів враховує, що спір у цій справі виник через неправомірне розпорядження органом місцевого самоврядування державним майном.
Встановлюючи момент, коли саме держава в особі уповноваженого органу довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила, судом першої інстанції вірно встановлено таке:
- ДП "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" безперешкодно володіло та продовжує користуватися за цільовим призначенням земельною ділянкою площею 2,1044 га по в`їзду Червоному, 20, а також об`єктами нерухомості розташованими на ній, до дня подання прокурором позову до суду;
- володіння ДП "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" земельною ділянкою площею 2,1044 га по в`їзду Червоному, 20 не викликало жодних заперечень у третіх осіб, які могли мати речові права на землю, оскільки доказів протилежного матеріали справи не містять;
- в матеріалах справи міститься незасвідчена копія листа ДП "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" від 16.11.2007 № 262-56/38 від 16.11.2007, яка не є доказом в розумінні ст. 76, 77 ГПК України. В свою чергу, з листів Департаменту земельних відносин Харківської міської ради від 18.03.2019 та юридичного департаменту Харківської міської ради від 19.03.2019 вбачається, що надати інформацію про надходження до Департаменту діловодства міської ради будь-яких звернень від ДП "ХМЗ "ФЕД" за період з 2007-2009 роки не вбачається можливим. Відповідно до довідки ДП "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" від 08.02.2019 за № 262- 14/2 інформація стосовно документа - "заяви про добровільну відмову від земельної ділянки" за вихідним №262-56/38 від 16.11.2007 - відсутня;
- ДП "Харківський машинобудівний завод "ФЕД" добросовісно сплачувало земельний податок за користування земельною ділянкою площею 2,1044 га, розташованою за адресою: м. Харків, Червоний в`їзд, 20, що свідчить про його необізнаність про спірне рішення про припинення права землекористування.
З огляду на викладене, ДП "ХМЗ "ФЕД" належним чином виконуючи свої зобов`язання, як користувач належної державі земельної ділянки площею 2,1044 га по в`їзду Червоному, 20, не знав і не міг знати про порушення свого права шляхом прийняття відповідачем спірного рішення.

ДП "ХМЗ "ФЕД", в свою чергу, було включено до складу ДК «Укроборонпром» відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 06.04.2011 №374 . 
17.11.2011 складено акт приймання-передачі ДП "ХМЗ "ФЕД" зі сфери управління Міністерства промислової політики України в управління ДК «Укроборонпром», відповідно до якого комісія встановила, що до складу об`єкта передачі входять: земельні ділянки загальною площею 29,8129 га, нерухоме майно (будинки, будівлі, споруду); загальна площа будівель виробничого призначення 135863 кв. м, загальна площа будівель невиробничого призначення 12368 кв.м. Вартість основних фондів ДП "ХМЗ "ФЕД" станом на 30.09.2011: первинна вартість 153563 тис. грн., залишкова вартість 44652 тис. грн. В акті зазначено, що технічна (проектна, виконавча, експлуатаційна) та бухгалтерська (в тому числі первинна) документація ДП "ХМЗ "ФЕД" знаходиться га підприємстві та комісією не досліджувалася; відповідальність за наявність, повноту і комплектність технічної та бухгалтерської документації несе керівник та головний бухгалтер ДП "ХМЗ "ФЕД". До акту, згідно додатку, додані копії правовстановлюючих документів ДП "ХМЗ "ФЕД" на земельні ділянки, серед яких є державний акт на право постійного користування землею від 12.09.2000 І-ХР №003498.
Листом від 10.08.2012 ДК «Укроборонпром» просив своїх учасників надати інформацію про загальний розмір земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні підприємства та про наявність державних актів на право користування земельними ділянками. 
У відповідь на вказаний запит директором ДП "ХМЗ "ФЕД" Ждановим О.А. надано інформацію щодо земельних ділянок, наданих у постійне користування (лист від 13.08.2012), до якого додана довідка, в якій міститься інформація про постійне користування земельною ділянкою загальною площею 2,1044 га на підставі рішення міськвиконкому №1051 від 26.07.2000 та державного акту ІХР №003498 від 12.09.2000, за адресою: м. Харків, в`їзд Червоний, 20, призначення: водно-веслувальна база. 
Будь-яких доказів на підтвердження того, що спірна земельна ділянка була зареєстрована у відповідності до законодавства України за відповідачем або третіми особами, що в свою чергу свідчило б про порушення прав ДК «Укроборонпром» та необхідність вчинення ним відповідних дій для захисту, матеріали справи не містять, а тому ДК «Укроборонпром», враховуючи вищенаведене, не знав і не міг знати про порушення його права прийняттям відповідачем спірного рішення.
Таким чином, позивачі довідались про порушення Харківською міською радою своїх прав із запитів прокуратури у грудні 2018 щодо надання інформації про стан представницької діяльності захисту інтересів держави у сфері земельного законодавства 
За таких обставин, враховуючи, що під час звернення прокурором з цим позовом до господарського суду строк позовної давності не пропущений, а також враховуючи доведеність факту відсутності у відповідача як органу місцевого самоврядування повноважень щодо розпорядження спірною земельною ділянкою державної форми власності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог. 
Відповідно до ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2020 без змін.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 281-284 ГПК України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Харківської міської ради залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Харківської області від 22.12.2020 у справі №922/3650/18 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено   12.04.2021. 

Головуючий суддя                                                                    О.О. Крестьянінов

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           О.В. Шевель