Ухвала
іменем України
 
29 квітня 2021 року
м. Київ
справа № 621/1410/19
провадження № 51-2142ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 17 червня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року щодо нього.
Встановлені обставини
За вироком Зміївського районного суду Харківської області від 17 червня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 2 ст. 125 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 200 годин.
Стягнуто з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_5 6582,5 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Харківський апеляційний суд ухвалою від 23 лютого 2021 року апеляційну скаргу обвинуваченого залишив без задоволення, а вирок районного суду від 17 червня
2020 року щодо ОСОБА_4 – без змін.
 
Суть питання
У касаційній скарзі ОСОБА_6 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та на невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить скасувати вирок районного суду та ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Мотиви Верховного Суду
Положеннями ст. 427 КПК встановлено вимоги до касаційної скарги.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід ураховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, а також правильність правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак усупереч наведеним положенням закону, формально посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, засуджений у касаційній скарзі не навів обґрунтування незаконності рішень судів першої й апеляційної інстанції, як він мав зробити відповідно до ст. 412 КПК, не зазначив, які конкретно положення процесуального закону порушили суди першої та апеляційної інстанцій,
у чому конкретно полягають ці порушення, як вони вплинули на законність, обґрунтованість та справедливість оскаржуваних вироку й ухвали і чому такі порушення слід відносити до підстав для скасування касаційним судом згаданих судових рішень з огляду на положення статей 370, 374, ч. 3 ст. 404, ст. 419 КПК
у їх взаємозв`язку.
Засуджений у касаційній скарзі не вказав, у дослідженні яких обставин, установлених під час кримінального провадження і досліджених судом першої інстанції
не повністю або з порушеннями (у чому полягає неповнота і порушення), відмовив суд апеляційної інстанції, а також, яких конкретно доводів, наведених в апеляційній скарзі, усупереч ст. 419 цього Кодексу апеляційний суд узагалі не дослідив,
не перевірив та не оцінив, унаслідок чого визнав їх необґрунтованими.
Касаційна скарга не містить конкретних доводів щодо незаконності усіх висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування аргументів, викладених в апеляційній скарзі обвинуваченого, з посиланням на конкретні положення процесуального та матеріального права.
Формальною є незгода засудженого із призначеним покаранням, оскільки конкретних доводів з цього питання касаційна скарга не містить. ОСОБА_4 
у касаційній скарзі не зазначив, які порушення закону України про кримінальну відповідальність допустили місцевий та апеляційний суди, а також у чому саме полягає явна несправедливість призначеного йому покарання із урахуванням вимог статей 50, 56, 65-67 чи 69 КК.
Також касаційна скарга засудженого не містить посилань на положення матеріального закону, які, на його думку, допустили суди першої й апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо розміру цивільного позову, а також обґрунтування незаконності рішень місцевого й апеляційного судів у цій частині
із урахуванням вимог статей 23, 1167 і 1168 ЦК.
Крім того, в порушення ч. 5 ст. 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копії ухвали суду апеляційної інстанції, яку оскаржує,а також не зазначив, чи бажає брати участь у касаційному розгляді кримінального провадження, як це передбачено ч. 3
ст. 427 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції є судом права, який відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Залишити без руху касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 17 червня 2020 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року щодо нього і встановити строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                     ОСОБА_3