ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/724/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №705/710/21 Категорія:  на ухвалу 	Єщенко  О. І. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Нерушак Л. В. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       05 травня 2021 року Черкаський апеляційний суд  у складі колегії суддів судової палати з розгляду   цивільних справ :

Головуючого         Нерушак Л.В.         
Суддів                 Василенко Л.І., Карпенко О.В.         
       за участю секретаря Анкудінова О.І.

учасники процесу:
позивач /заявник- ОСОБА_1 ;
відповідач - ТОВ «Фінансова компанія «Централ Фінанс»; Паламарчук В.С.;
особа, яка подає апеляційну скаргу - представник ТОВ «ФК «Централ Фінанс» - адвокат Стратілатов К.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представника ТОВ «ФК «Централ Фінанс» - адвоката Стратілатова Костянтина Геннадійовича на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2021 року про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Єщенко О.І. у приміщенні Уманського міськрайонного суду Черкаської області 12 лютого 2021 року, у справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Кужима Андрія Миколайовича про забезпечення позову, -
в с т а н о в и в :

10.02.2021 року ОСОБА_1 через свого представника Кужима А.М. звернулась в суд з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс», ОСОБА_3 про скасування рішень про державну реєстрацію. 
ОСОБА_1 разом із позовною заявою подала суду заяву про забезпечення позову.
Заяву про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що предметом заявлених позовних вимог є скасування рішень державного реєстратора відділу державної реєстрації виконавчого комітету Родниківської сільської ради Уманського району Черкаської області Данилюк Л.А. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В. про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Товариством «Фінансова компанія «Централ Фінанс», а в подальшому - за ОСОБА_3 , що належала ОСОБА_1 на праві власності, та є предметом іпотеки за відповідним договором між ОСОБА_1 та банком.
Станом на день подання вказаного позову та заяви про забезпечення позову Уманським міськрайонним судом Черкаської області розглядається позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації. 
Під час розгляду вказаної справи ОСОБА_3 у спілкуванні з представниками ОСОБА_1 неодноразово висловлювався, що має намір перепродати спірну квартиру, і не приховував, що саме з цією метою купував квартиру. Дана квартира є єдиним житлом ОСОБА_1 , заявник вважає, що вказана квартира була відчужена та набута відповідачем ОСОБА_3 з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася в суд із зазначеним вище позовом та заявою про його забезпечення. 
ОСОБА_1 посилається, що відчуження спірної квартири ОСОБА_4 , з огляду на підстави та предмет заявлених позовних вимог, ускладнить або зробить неможливим виконання судового рішення та відновлення порушених прав позивача у разі задоволення позову.
ОСОБА_1 вважає, що належне забезпечення позову можливе шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям; акредитованим суб`єктам; державним реєстраторам прав на нерухоме майно; нотаріусам проводити будь-які реєстраційні дії, в тому числі посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права та вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 .
Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2021 року заяву ОСОБА_1 - задоволено.
Заборонено суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям; акредитованим суб`єктам; державним реєстраторам прав на нерухоме майно; нотаріусам проводити будь-які реєстраційні дії, в тому числі посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права та вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 .
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ТОВ «ФК «Централ Фінанс» в особі представника - адвоката Стратілатова К.Г. оскаржує ухвалу в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу 09.03. 2021 року.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначається, що ухвала Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2021 року є незаконною, яка винесена з порушенням норм ЦПК України, а тому є такою, що підлягає скасуванню. 
В апеляційній скарзі скаржник посилається, що в заяві про забезпечення позову представником позивача не надано жодного доказу існування загрози можливого утруднення чи невиконання рішення в разі задоволення позову, зокрема, доказу наміру сьогоднішнього власника квартири ОСОБА_3 та колишнього власника ТОВ «ФК «Централ Фінанс» відчужити квартиру. Тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для забезпечення позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаної квартири, вважає скаржник.
Скаржник звертає увагу в апеляційній скарзі на те, що, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд взяв до уваги інтереси тільки позивача, а інтереси інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів, взагалі не взяв до уваги. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не з`ясував належним чином обсяг позовних вимог, невірно визначив предмет спору та прийшов до помилкового висновку про задоволення заяви про забезпечення позову, вважає скаржник.
В апеляційній скарзі зазначається, що судом першої інстанції не звернуто на те, що предметом спору у даній справі є не квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте 12.12.2019 року державним реєстратором відділу державної реєстрації виконавчого комітету Родниківської сільської ради Уманського району Черкаської області Данилюк Л.А. про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Централ Фінанс» та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняте 31.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В. про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 .
Скаржник вказує, що судом першої інстанції не звернуто уваги на те, що ні в позовній заяві, ні в заяві про забезпечення позову, позивачем не зазначено в будь-якому статусі державного реєстратора відділу державної реєстрації виконавчого комітету Родниківської сільської ради Уманського району Черкаської області Данилюк Л.А. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В., рішення про державну реєстрацію права власності, яких просить скасувати позивач.
В апеляційній скарзі представник ТОВ «ФК «Централ Фінанс» - адвокат Стратілатов К.Г. просить ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2021 року у справі № 705/710/21 про забезпечення позову скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. Судові витрати покласти на заявника (позивача) ОСОБА_1 
05.05. 2021 року на адресу Черкаського апеляційного суду на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Централ Фінанс» надійшов відзив від представника ОСОБА_1 - адвоката Кужим А.М.
В спростування доводів апеляційної скарги у відзиві вказується, що на даний момент право власності щодо спірної квартири зареєстроване за ОСОБА_3 , але апеляційна скарга ним не подавалась. Скаржник ТОВ «ФК «Централ Фінанс» не є власником квартири, тому його права та інтереси даною ухвалою не порушено, як і не містить апеляційна скарга посилань щодо порушення прав та інтересів ОСОБА_3 .
Представник позивача у відзиві вказує, що спір має приватноправовий характер та з огляду на суб`єктний склад сторін спору має вирішуватись за правилами цивільного судочинства.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі щодо не зазначення в позовній заяві в будь - якому статусі державного реєстратора та приватного нотаріуса є безпідставним, вважає представник позивача, оскільки спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно - правовим. Отже, вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного чи господарського судочинства, залежно від суб`єктного складу сторін.
У відзиві представник позивача посилається на постанову Великої Палати Верховного Суду від 04.09. 2018 року справа № 823 / 2042 / 16 провадження № 11-377 апп 18 пункт 58, в якому вказано, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Тому позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса чи державного реєстратора. Представник позивача посилається, що державний реєстратор, приватний нотаріус зобов`язані виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, був чи не був державний реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. Отже, державний реєстратор та приватний нотаріус будуть неналежними відповідачами у справі, тому недоцільним є зазначати їх в якості третіх осіб.
Не погоджується представник позивача із доводами скаржника щодо відсутності доказів наявності ризиків реальної загрози можливого утруднення чи невиконання рішення суду в разі задоволення позову, зокрема, наміру власника відчужити квартиру.
У відзиві вказується, що закон не вимагає надання будь - яких доказів існування можливості утруднення чи неможливості виконання рішення суду, а лише вимагає подання відповідної заяви про це у вигляді, передбаченому ч. 1 ст. 149 ЦПК України. 
Представник позивача вказує у відзиві, що ризик відчуження спірної квартири відповідачем ОСОБА_3 , з огляду на підстави та предмет заявлених позовних вимог, ускладнить або зробить неможливими виконання судового рішення та відновлення позивачем порушених прав у разі можливого задоволення позову.
З огляду на наведене, представник позивача вказує, що є вкрай важливою необхідність застосування судом заходів забезпечення позову, тому вважає, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, залишивши ухвалу суду першої інстанції про забезпечення позову в силі.
          Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників позивача та відповідача ТОВ «ФК «Централ Фінанс», які з?явилися в судове засідання апеляційного суду, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши доводи та обґрунтування заяви про забезпечення позову, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.
Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Постановляючи ухвалу про задоволення заяви представника ОСОБА_1 - Кужим А.М. про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості доводів заявника, вказавши, що з урахуванням розумності, обґрунтованості та адекватності вимог позивача щодо забезпечення позову, наявності зв`язку між заходами забезпечення позову, які просила застосувати позивач та предметом позову, зазначивши в ухвалі, що невжиття заходів забезпечення позову може унеможливити або істотно утруднити виконання рішення суду, у разі задоволення позову на користь позивача та ефективний захист її прав.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, вважає висновки суду такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки не вбачає, що судом при постановленні ухвали допущено порушення вимог процесуального права, а висновки суду відповідають встановленим обставинам у справі. 
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції позивач  ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Централ Фінанс», ОСОБА_3 про скасування рішень про державну реєстрацію. 
Із змісту позовної заяви вбачається, що 01.08.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № Л-4089137 на суму 80 000 грн. з умовою повернення суми кредиту разом з процентами до 31.07.2019 року.
В забезпечення умов кредитного договору 01.08.2012 року було також укладено іпотечний договір, згідно з яким ОСОБА_1 передала в іпотеку ПАТ «Дельта Банк» квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності.
Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач вказує, що ТОВ «ФК «Централ Фінанс» процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки було проведено з порушенням вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», згідно якої останнє мало право розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки саме за спливом тридцяти денного терміну з моменту отримання позивачем вимоги.
Крім того, із пред`явлених позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом про захист порушеного права, шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: № 50192969, прийнятого 13.12.2019 року державним реєстратором відділу державної реєстрації виконавчого комітету Родниківської сільської ради Уманського району Черкаської області Данилюк Л.А. про реєстрацію права власності на квартиру за адресою:  АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Централ Фінанс». ОСОБА_1 також просила скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер № 50914993, прийнятого 31.01.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В. про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 . 
Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід відзначити те, що предметом заявлених позивачем вимог є скасування рішень державного реєстратора відділу державної реєстрації виконавчого комітету Родниківської сільської ради Уманського району Черкаської області Данилюк Л.А. та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ланкевич Т.В. та про державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «ФК «Централ Фінанс» та в подальшому за ОСОБА_3 , що належала на праві власності позивачу ОСОБА_1 , та є предметом іпотеки згідно договору між ОСОБА_1 та банком.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред?явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно ст. 150 ЦПК України визначено види забезпечення позову. 
Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позовними вимогами.
Позов забезпечується, зокрема, і забороною вчиняти певні дії.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Співмірність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.
При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення, в разі задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено : предмет позову та обгрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник та інші відомості потрібні для забезпечення позову. 
Згідно до ч. 5 ст. 153 ЦПК України залежно від обставин справи суд може забезпечити позов повністю або частково. 
Із аналізу статей 150- 153 ЦПК України слід дійти висновку, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду, у разі задоволення позовних вимог.
Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.
Колегія суддів апеляційного суду звертає увагу, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду по суті позовних вимог. При цьому, забезпечення позову спрямоване перш за все проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити майно.
Зазначена правова норма прямо визначає як форму і порядок звернення до суду із клопотанням про вжиття заходів забезпечення позову, так і підстави його забезпечення.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливими вимокання рішення у разі задоволення позову.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції як на підставу забезпечення позову, заявник ОСОБА_1 додатково посилається на той факт, що станом на сьогоднішній день у провадженні Уманського міськрайонного суду Черкаської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстрації.
ОСОБА_1 вказує, що вищезазначена квартира була відчужена та набута ОСОБА_3 з порушенням вимог чинного законодавства, у зв`язку з чим ОСОБА_1 звернулася до суду із раніше зазначеним позовом та заявою про забезпечення позову.
Згідно роз`яснення п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вказано, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з?ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Таким чином, виходячи з правової природи забезпечення позову, під останнім слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання ухваленого судом на його користь рішення, спрямованих проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтрати його, продати, знецінити або вчинити інші дії, що можуть призвести до певних складнощів при виконанні рішення суду.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не допустив порушення норм процесуального права, дотримався вимог чинного законодавства, перевіривши всі доводи заяви про забезпечення позову, тому дійшов обґрунтованого та вірного висновку, що заявлені вимоги ОСОБА_1 щодо забезпечення позову є такими, що не виходять за межі позовних вимог, стосуються предмету позову, тому існують підстави для задоволення заяви про забезпечення позову згідно до заявлених заявником вимог такого забезпечення.
Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе відзначити той факт, що оскільки накладена ухвалою суду заборона суб`єктам державної реєстрації прав: виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській, Севастопольській міським, районним, районним у містах Києві та Севастополі державним адміністраціям; акредитованим суб`єктам; державним реєстраторам прав на нерухоме майно; нотаріусам проводити будь-які реєстраційні дії, в тому числі посвідчувати правочини, реєструвати право власності, перехід права власності, обтяження, інші речові права та вносити відповідні зміни до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно квартири за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_3 , діє до вирішення спору між сторонами та ухвалення рішення, і лише в разі задоволення позову, якщо буде відкрито виконавче провадження за заявою позивача до повного виконання рішення суду. 
Посилання скаржника в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції не з`ясував належним чином обсяг позовних вимог, невірно визначив предмет спору та прийшов до помилкового висновку про задоволення заяви про забезпечення позову не знаходять свого відображення у відповідності до обставин справи та зводяться до незгоди з ухвалою суду першої інстанції.
Стосовно посилання скаржника в апеляційній скарзі щодо не зазначення в позовній заяві в будь - якому статусі державного реєстратора та приватного нотаріуса, то апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно - правовим. 
У відповідності до правових висновків, вказаних у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09. 2018 року справа № 823 / 2042 / 16 провадження № 11-377 апп 18 пункт 58, які є обов`язковими для всіх судів зазначено, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано. Отже, позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса чи державного реєстратора. За таких обставин державний реєстратор та приватний нотаріус будуть неналежними відповідачами у справі, тому недоцільним є зазначати їх в якості третіх осіб, тому доводи скаржника нге підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу апеляційного суду, оскільки є безпідставними та необґрунтованими, і не містять жодних доказів та посилань щодо порушення норм процесуального права судом першої інстанції при розгляді заяви про забезпечення позову, оскільки такі скаржником не наведені у скарзі, тому відсутні підстави для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування законної ухвали суду першої інстанції, якою задоволено заяву про забезпечення позову.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує  суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку  можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обгрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Таким чином, доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, а тому підстави для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відсутні, а апеляційна скарга є безпідставною і не підлягає задоволенню колегією суддів апеляційного суду.
Виходячи з вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є законною, тому не підлягає скасуванню, оскільки постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства, тому її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,- 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ТОВ «ФК «Централ Фінанс» - адвоката Стратілатова Костянтина Геннадійовича - залишити без задоволення.
Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 12 лютого 2021 року про забезпечення позову у справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Кужима Андрія Миколайовича про забезпечення позову - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно - процесуальним законодавством.
Повний текст постанови складений 06 травня 2021 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко