Справа № 442/5897/20                        Головуючий у 1 інстанції: Кучаковський Ю.С. 
Провадження № 22-ц/811/192/21                Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 квітня 2021 року м.Львів

 Справа № 442/5897/20
Провадження № 22-ц/811/192/21 
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Приколоти Т.І.,
суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.,
секретар Іванова О.О.

розглянув апеляційну скаргу   ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, ухвалене у м. Дрогобичі 17 грудня 2020 року у складі судді  Кучаковського Ю.С., у справі за позовом Комунального підприємства «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, -        

встановив:
17 вересня 2020 року позивач звернувся з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 14 вересня 2006 року між сторонами укладено договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення. З 2014 року було виявлено безоблікове споживання води відповідачем. Вказує, що наказами Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 14 та 27 січня 2020 року стягнуто заборгованість з відповідача, однак ці накази скасовані, а заборгованість не сплачена. Комунальне підприємство надавало та продовжує надавати послуги з центрального водопостачання та водовідведення. Від відповідача не надходило будь-яких заяв про відсутність води в будинку, заяв про перерахунок розміру заборгованості, розтермінування, про припинення нарахування в зв`язку з тим, що за вказаною адресою ніхто не проживає, заяв про зміну кількості зареєстрованих чи проживаючих осіб. Просить позов задовольнити.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради 20 834, 54 грн. заборгованості за водопостачання та водовідведення. В решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.
Рішення суду оскаржив відповідач. Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким, що винесене з порушенням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову в позові. Вважає розмір заборгованості обґрунтованим. Вказує, що позивачу відомо про встановлений засіб обліку, проте позивач здійснює нарахування за спожиту воду, як при безобліковому користуванні. В акті обстеження водопровідної та каналізаційної мережі від 12 червня 2014 року вказано, що на водомірі присутня пломба, а отже, це свідчить про те, що відповідач не втручався в його роботу. Зазначає, що 21 липня та 18 серпня 2014 року він (відповідач) звертався з проханням запломбувати кран вводу води у зв`язку з тим, що він тимчасово припиняє споживання води з мереж КП «Дрогобичводоканал». Відповідно до листа позивача від 16 вересня 2014 року № 6381 нарахування по абонентському рахунку буде здійснюватися відповідно до норм споживання. Стверджує, що послуги з водопостачання не надавалося, а нарахування є безпідставним.
Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до частин 4,5 ст.268 ЦПК України у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Д атою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду, зокрема, у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Судом встановлено, що 14 вересня 2006 року сторони уклали договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення, відповідно до умов якого позивач зобов`язується надавати відповідачу згідно графіку та відповідної якості послуги з постачання холодної води і водовідведення, а споживач ( ОСОБА_2 ) зобов`язується своєчано оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором.
Докази про припинення відповідачу водопостачання та водовідведення відсутні.
Рішення суду першої інстанції мотивовано наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно із ч. 1 ст. 903 цього Кодексу, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
У п.п. 5, 7 договору від 14 вересня 2006 року визначені тарифи на послуги позивача. Про зміну тарифів, строк їх введення водоканал повідомляє споживача через засоби масової інформації: газету «Галицька зоря» відповідно до Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
У п. 9 договору від 14 вересня 2006 року зазначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. У разі застосування щомісячної системи оплати послуг платежі вносять не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
Пунктом 10 цього договору передбачено, за наявності у квартирі засобів обліку води справляння плати за нормативами (нормами) споживання не допускається, крім випадків: виявлення несанкціонованого втручання в роботу засобів обліку; не забезпечення доступу для зняття контрольних показань засобів обліку; відмовлення пройти періодичну повірку засобів обліку.
Позивач зазначає, що в період з вересня 2014 року по серпень 2020 року надав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення, однак відповідач послуги не оплатив, внаслідок чого у відповідача, за розрахунками позивача, утворилась заборгованість, яка станом на 17 вересня 2020 року становить 29 142, 29 грн.
Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 9 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до КП «Дрогобичводоканал» Дрогобицької міської ради про захист прав споживачів, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 9 квітня 2019 року, встановлено, що 12 червня 2014 року КП «Дрогобичводоканал» проведено перевірку, згідно якої складено акт обстеження водопровідної та каналізаційної мережі № ВТ-049. Під час перевірки виявлено, що водомір КВ 1,5, заводський № НОМЕР_1 , встановлений в неправильному напрямку та відмотує показник води. А також даний водомір обліковує тільки туалет (спуск бачка). На подачу води до умивальника у ванній кімнаті та кухні водомірний засіб не реагує та облік води не здійснює. Водомір підлягає метрологічній повірці.
На заяви відповідача від 21 липня та 18 серпня 2014 року про запломбування крану вводу води в туалеті будинку у зв`язку з тим, що він припиняє споживання води з мереж КП «Дрогобичводоканал», позивач 16 вересня 2014 року надав відповідь про необхідність виконати рішення комісії щодо ліквідації безоблікових вводів води та провести оплату нарахованої санкції. Відповідача попереджено, що нарахування за спожиті послуги здійснюватиметься відповідно до норм споживання.
Судом встановлено, що у будинку відповідача у 2006 році встановлений лічильник води. Його міжповірочний інтервал складає 4 роки. На момент складання акту ВТ-049 у 2014 році лічильник мав пройти повірку, яка не проведена. Лічильник встановлений неправильно внаслідок чого він відмотує показники у зворотному напрямі.
Відповідно до роз`яснення Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 3 грудня 2014 року якщо строк державної повірки ЗВТ (лічильника) закінчився, такий прилад, як розрахунковий, застосовуватися не може і надалі нарахування абоненту оплати за послуги водопостачання за показниками простроченого лічильника, у якого закінчився міжповірковий інтервал суперечить положенням ст. 11 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» та п.п. 5.4.1, 5.4.2 ДСТУ 2708:2006 «Повірка засобів обліку вимірювальної техніки. Організація та порядок проведення».
Встановлено, що лічильник не пройшов повірку, всупереч п.п. 4.3, 4.5 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. 
ОСОБА_1 самостійно підключив власне джерело водопостачання - криницю до системи централізованого питного водопостачання КП «Дрогобичводоканал» без належного погодження та не виконав вимогу про усунення без облікового вводу.
З урахуванням встановлених обставин суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач користувався послугами позивача, його відмова стосувалася лише послуг водопостачання.
Пунктом 24 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, передбачено, що споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Правилами не передбачено можливості відмови від надання послуг холодного водопостачання. 
Встановлено, що водомір КВ 1,5 заводський № НОМЕР_1 , не пройшов повірку, а тому він не може бути взятий на облік. Відсутні правові підстави для зобов`язання КП «Дрогобичводоканал» здійснити перерахунок заборгованості з врахуванням показника засобу обліку води КВ-1,5, який відмотує показники у зворотньому напрямку.
Договір про надання послуг з постачання холодної води і водовідведення від 14 вересня 2016 року, укладений між сторонами, є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків згідно зі ст. ст. 11, 202, 509 ЦК України і є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що в період з вересня 2014 року по серпень 2020 року позивач надавав відповідачу послуги з водопостачання та водовідведення безобліково з розрахунку 6,38 куб.м на особу та за наявності 4 осіб, які споживають надані послуги за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ч. 2 ст. 614 ЦК України відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Відповідачем не надано доказів оплати за надані послуги.
З урахуванням встановленого, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за водопостачання та водовідведення у розмірі 20 834, 54 грн. за період з серпня 2017 року по серпень 2020 року.
З висновками суду, які відповідають встановленим обставинам справи, належить погодитися, оскільки судом правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.
Підстави для скасування рішення суду відсутні.
Керуючись: ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Постанову складено і підписано 8 квітня 2021 року.

Головуючий

Судді