ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 324/1003/20(2-а/324/20/2020)	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В.,
        суддів:  Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області 
на рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 02.11.2020 року (головуючий суддя Каретник Ю.М.)
в адміністративній справі №324/1003/20(2-а/324/20/2020) за позовом ОСОБА_1 до відповідача поліцейського інспектору сектору реагування патрульної поліції №1 Мар`їнського відділення поліції Волноваського відділу поліції ГУНП в Донецькій області старшого сержанта поліції Деренка Івана Сергійовича про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 05.08.2020 року до Пологівського районного суду Запорізької області з позовом до відповідача поліцейського інспектору сектору реагування патрульної поліції №1 Мар`їнського відділення поліції Волноваського відділу поліції ГУНП в Донецькій області старшого сержанта поліції Деренка Івана Сергійовича, в якому, з урахуванням уточнень, просив (а.с. 2-4, 17-19):
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №175521 від 24 липня 2020 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340грн. за ч.1 ст.121 КУпАП;
-  справу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП щодо нього закрити.
Позов обґрунтовано тим, що 24 липня 2020 року поліцейським сектору реагування патрульної поліції №1 Мар`їнського відділення поліції Волноваського відділу поліції ГУНП в Донецькій області старшим сержантом поліції Деренком І.С. винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №175521, якою на ОСОБА_1 накладено адміністративне стягнення за ч.1 ст.121 КУпАП у виді штрафу в розмірі 340,00 грн. Позивач вважає, що зазначена постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності є незаконною, оскільки він звертав увагу поліцейського на те, що в його діях відсутній склад адміністративного порушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, бо на транспортному засобі, яким керував ОСОБА_1 , встановлені шини однієї моделі та одного малюнку протектора. Оскаржувана постанова не містить посилань на жодні належні та допустимі докази, зокрема, показання свідків, показання технічних приладів та засобів, посилання на офіційні документи, на підставі яких відповідачем зроблено висновок про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП. Будь-які пояснення, за твердженням позивача, відповідач відмовлявся слухати, повторюючи: «Якщо з чимось не згодні, то йдіть до суду, а мені все одно, що ви кажете». Крім того, відповідач виніс оскаржувану постанову з порушенням порядку розгляду справи, а саме: не роз`яснив ОСОБА_1 його права, не дав можливості скористатися правовою допомогою. 
Також позивач вказав, що з наданої відповідачем копії постанови БАА №175521 від 24 липня 2020 року важко встановити її зміст, оскільки відповідачем вона виготовлена так, що є практично нечитабельною. Тому просив суд витребувати з Мар`їнського відділення поліції Волноваського відділу ГУНП в Донецькій області оригінал постанови серії БАА №175521 від 24 липня 2020 року для огляду в судовому засіданні.
Ухвалою суду від 21 жовтня 2020 року було витребувано з Мар`їнського відділення поліції Волноваського відділу поліції ГУНП в Донецькій області оригінал постанови серії БАА №175521 від 24 липня 2020 року про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. для огляду у судовому засіданні та належним чином засвідчену її якісну (читаєму) копію для долучення до матеріалів справи.
Проте, ні оригіналу постанови серії БАА №175521 від 24 липня 2020 року, ні належним чином засвідченої її якісної (читаємої) копії до суду відповідачем надано не було.
Рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 02.11.2020 року позов задоволено:
- скасовано постанову поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Мар`їнського відділення поліції Волноваського відділу поліції ГУНП в Донецькій області старшого сержанта поліції Деренка Івана Сергійовича серії БАА №175521 від 24 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП;
- закрито справу про адміністративне правопорушення.
Свою позицію суд першої інстанції обґрунтував тим, що відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не долучено до матеріалів справи жодного доказу в обґрунтування законності винесеної ним постанови та застосування до позивача адміністративного стягнення у вигляді штрафу, передбаченого санкцією ч.1 ст.121 КУпАП. Єдиним доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення є сама оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення, в якій зафіксовано порушення водієм правил дорожнього руху. Проте, зазначена постанова є предметом оскарження, тому остання не може розглядатися як доказ за відсутності інших доказів на підтвердження обставин вказаних в оскаржуваній постанові. Суд вказав, що посилання відповідача у відзиві на відеозапис з нагрудної камери поліцейського, яким було зафіксовано дотримання останнім процедури розгляду справи про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.121 КУпАП, але який не зберігся у зв`язку із закінченням термінів зберігання, без встановлення доказів вчинення позивачем зазначеного правопорушення є таким, що не доводить правомірність винесення оскаржуваної постанови. Тобто, матеріали справи не містять належних доказів у справі про адміністративне правопорушення, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Отже, відповідач, як при розгляді справи про адміністративні правопорушення, так і до суду, не надав належні та допустимі докази на підтвердження факту вчинення позивачем порушення вимог п.31.4.5 (г) ПДР України. Оскільки доказів провини позивача у вчиненні правопорушення і доказів існування самої події правопорушення відповідачем не надано, то суд приходить до висновку про те, що у діях позивача відсутні подія і склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головне управління Національної поліції в Донецькій області подало апеляційну скаргу. 
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_2 при несенні служби на службовому автомобілі ВАЗ-2114, н/з НОМЕР_1 , по охороні громадського порядку, нагляду за дорожнім рухом, 24 липня 2020 року було складено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №175521, відповідно до якої 24 липня 2020 року на км 629+100 а/ш М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» ОСОБА_1 керував вантажним автомобілем з напівпричепом н.з. НОМЕР_2 , шини якого на одній вісі мали встановлені з різним типом малюнків протектори, чим порушив п.31.4.5 (г) Правил дорожнього руху України, чим скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КУпАП, у зв`язку з чим накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн. Копія постанови вручена позивачу на місці скоєння правопорушення 24 липня 2020 року і про її отримання ОСОБА_1 поставив свій підпис. Факт вчинення правопорушення зафіксований на бодікамеру №1594, про що є відповідний запис в постанові. Зазначив, що з метою отримання відеозапису з бодікамери №1594 за 24 липня 2020 року з метою надання до суду у якості доказів останній не надано у зв`язку з його відсутністю, так як відповідно до п.3 розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року №1026, строк зберігання відеозаписів з відеореєстраторів становить 30 діб, а з моменту скоєння правопорушення минуло понад 3 місяці, що не надає змоги надати всі докази, які використовувалися під час розгляду справи.
Також апелянт вказує, що Мар`їнське відділення поліції Волноварського відділу поліції є територіальним підрозділом ГУНП в Донецькій області не може відшкодовувати судові витрати, оскільки не є юридичною особою.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає про наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою поліцейського сектору реагування патрульної поліції №1 Мар`їнського відділення поліції Волноваського відділу поліції ГУНП в Донецькій області старшого сержанта поліції Деренка Івана Сергійовича від 24 липня 2020 року серії БАА №175521 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 340 грн., за те, що на км 629+100 а/ш М-14 «Одеса-Мелітополь-Новоазовськ» ОСОБА_1 керував вантажним автомобілем з напівпричепом н.з. НОМЕР_2 , шини якого на одній вісі мали встановлені з різним типом малюнків протектори, чим порушив п.31.4.5 (г) Правил дорожнього руху України.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції до даних правовідносин правильно застосував норми Конституції України, норми Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), норми Закону України «Про Національну поліцію», норми Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху».
Відповідно до ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
При цьому, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ч. 2 ст. 19).
Частиною 1 ст.121 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування водієм транспортним засобом, що має несправності системи гальмового або рульового керування, тягово-зчіпного пристрою, зовнішніх світлових приладів (темної пори доби) чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється, або переобладнаний з порушенням відповідних правил, норм і стандартів.
З наведеного вбачається, що диспозиція, сформульована в ч.1 ст.121 КУпАП, є бланкетною нормою, тобто такою, що, не називаючи конкретних ознак правопорушення або називаючи лише їх частину, відсилає для встановлення змісту ознак правопорушення до інших нормативних актів, які не є законами про адміністративну відповідальність. Таким чином, у вказаній постанові про адміністративне правопорушення повинно бути посилання на відповідний пункт ПДР, що передбачає вимоги до технічного стану транспортного засобу.
Відповідно до п.31.4.5 (г) ПДР України забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам як, зокрема, якщо на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані і неошиповані, морозостійкі і неморозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора - для вантажних автомобілів.
Згідно з п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію», поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень (ст. 222 КУпАП).
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати:
- чи було вчинено адміністративне правопорушення,
- чи винна дана особа в його вчиненні,
- чи підлягає вона адміністративній відповідальності,
- чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність,
- чи заподіяно майнову шкоду,
- чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином вказана норма серед іншого передбачає оцінку поліцейським, чи винна особа у вчиненні правопорушення.
Водночас, при складанні постанови про накладення адміністративного стягнення поліцейський надає оцінку доказам, які підтверджують факт вчинення правопорушення.
Зокрема, статтею 251 КУпАП України передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що оскільки законодавство України про адміністративні правопорушення має каральну направленість, то з урахуванням принципів і загальних засад КУпАП, практики Європейського Суду по правах людини, передбачається принцип презумпції невинуватості особи, поки її винуватість не буде доведена у встановленому законом порядку.
При цьому зміст постанови про накладення адміністративного стягнення має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.
Зокрема, у постанові про накладення адміністративного стягнення потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Позивач стверджує, що не порушував правил дорожнього руху та рухався із дотриманням вимог передбачених даними правилами.
При цьому будь-яких доказів на підтвердження обставин, викладених в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності, зокрема, відеоматеріали, показання свідків чи будь-які інші докази, що передбачені ст.251 КУпАП, матеріали справи не містять.
В апеляційній скарзі скаржник вказує, що з метою отримання відеозапису з бодікамери №1594 за 24 липня 2020 року з метою надання до суду у якості доказів відеозапис не надано у зв`язку з його відсутністю, оскільки відповідно до п.3 розділу VIII Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України від 18 грудня 2018 року №1026, строк зберігання відеозаписів з відеореєстраторів становить 30 діб.
З цього приводу суд апеляційної інстанції зауважує, що відсутність доказів не дають підстав для встановлення вини особи у вчинені правопорушення та, зокрема, не дають підстав для підтвердження самої події правопорушення.
При цьому наявність самої постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності не є доказом вчинення особою адміністративного правопорушення.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги, що постанова у справі про адміністративне правопорушення містить лише відомості, внесені особою яка може бути зацікавленою, отже підтвердження зазначених фактів іншими безсторонніми особами матеріали справи не містять. На думку колегії суддів апеляційної інстанції ця обставина обґрунтовано ставить під сумнів надання доказів відповідачем щодо вчинення правопорушення відповідачем.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. При цьому матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Правова позиція щодо покладення обов`язку доказування саме на відповідача в подібних правовідносинах, викладена в постановах Верховного Суду від 08 листопада 2018 року по справі № 201/12431/16-а, від 23 жовтня 2018 року по справі № 743/1128/17, від 15 листопада 2018 року по справі № 524/5536/17.
Колегія суддів апеляційної інстанції, вказує на те, що бездоганне виконання суб`єктом владних повноважень процесуальних/процедурних норм є запорукою притягнення винної особи до відповідальності.
Однак порушення таких приписів може бути покладено в основу скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів апеляційного суду враховує висновки, які викладені у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» від 14.02.2008 року та у Рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17.06.2011 року) про те, що суд при оцінці доказів у конкретній справі повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом»; таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.
Доведення «поза розумним сумнівом» означає, що позиція представлена суб`єктом владних повноважень, має бути доведена таким чином, щоб у «розумної (розсудливої) людини» не лишилося «розумного сумніву» що особа винна.
Натомість, матеріали справи не містять доказів на підтвердження вини позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.
Оскільки не доведена вина особи на яку накладено адміністративне стягнення, то в силу принципу «поза розумним сумнівом» відповідач не довів правомірності своїх дій та рішень.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції рішенням суду права, свободи та інтереси позивача захищені, а права та інтереси відповідача не порушені.
Водночас, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що постанова про накладення адміністративного стягнення має бути викладена чітким зрозумілим текстом (бути читаємою), натомість постанова серії БАА № 336815 від 14.06.2022 не відповідає таким вимогам (а.с.7, 20).
В цілому, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову, а саме, що постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії БАА №175521 від 24 липня 2020 року, якою позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. за ч.1 ст.121 КУпАП підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.121 КУпАП щодо ОСОБА_1 - закриттю.
Разом з цим, колегія суддів апеляційної інстанції звертає увагу, що при розподілі судових витрат щодо сплати судового збору, суд першої інстанції стягнув на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 420 грн. 40 коп. за подання позовної заяви - за рахунок бюджетних асигнувань Мар`їнського відділення поліції Волноваського відділу поліції ГУНП в Донецькій області (адреса: Донецька область, м.Курахове, вул. Мечникова, 16), однак, такі витрати підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області (Україна, 87517, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Нахімова, будинок 86).
З огляду на вказане, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність зміни резолютивної частини рішення суду першої інстанції щодо органу, за рахунок бюджетних асигнувань якого підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір за подання позову. 
В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишається без змін, оскільки воно прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права.
В силу ч. 3  ст. 272 КАС України справи, визначені статтею 286 КАС  не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 243, 286, 272 311, 316, 317, 321, 322 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Донецькій області – задовольнити частково.
Рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 02.11.2020 року – змінити в частині стягнення судового збору, та в цій частині викласти рішення суду першої інстанції в такій редакції:
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Донецькій області (Україна, 87517, Донецька обл., місто Маріуполь, проспект Нахімова, будинок 86) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 (адреса: АДРЕСА_1 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 420 (чотириста двадцять) гривень 40 копійок.
В іншій частині рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 02.11.2020 року - залишити без змін.
Постанова   суду апеляційної інстанції   набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова