Ухвала
 
26 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 303/2590/20
провадження № 61-6291ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 
2020 року у складі судді Гутій О. В. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року у складі колегії суддів: Собослой Г. Г., Готра Т. Ю., Мацунич М. В., у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У травні 2020 року Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі- АТ «Райффайзен Банк Аваль», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 14 серпня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 014/4084/82/34156, за умовами якого позичальниця отримала кредит у сумі 15 000 доларів США зі сплатою за користування кредитом 13,50 процентів річних, строком до 13 серпня 2017 року. 20 вересня 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладена додаткова угода 
№ 014/4084/82/34156/1, згідно з якою з метою зменшення фінансового навантаження на позичальника в умовах кризових явищ в економіці України сторони дійшли згоди врегулювати заборгованість за кредитним договором, строк сплати якої настав. Відповідно до додаткової угоди пункт 1.2 кредитного договору викладено в новій редакції, а саме - кредит надається на 240 місяців з 14 серпня 2007 року по 13 серпня 2027 року.
 
На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 17 серпня 
2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 укладений договір іпотеки № 014/4084/82/3456, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1 .
 
Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 05 серпня 2015 року у справі № 303/4478/15-ц з ОСОБА_1 на користь банку стягнуто заборгованість за договором кредиту від 14 серпня 2007 року 
№ 014/4084/82/3456 у розмірі 10 411,80 доларів США, що у гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 219 077,65 грн, та понесені позивачем судові витрати. Рішення суду не виконано, станом на 04 лютого 2020 року заборгованість позичальника перед банком становить 15 416,15 доларів США, з яких: 8 981,66 доларів США - заборгованість за кредитом, 6 434,49 доларів США - заборгованість зі сплати процентів.
 
Посилаючись на наведене, позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 серпня 2007 року № 014/4084/82/34156 у розмірі 15 416 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру за адресою:  АДРЕСА_1 шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним об`єктом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій
 
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області 
від 22 вересня 2020 року в задоволенні позову АТ «Райффайзен Банк Аваль» відмовлено.
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено частково, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 
2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову банку. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У квітні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ «Райффайзен Банк Аваль», у якій заявник просив скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року, і направити справу на новий розгляд, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обґрунтування 
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Предметом спору в даній справі є вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2019 року у справі 
№ 907/9/17 (провадження № 12-76гс18) сформулювала такий висновок, за змістом якого позовні вимоги про звернення стягнення на заставлене майно мають вартісну оцінку, носять майновий характер і розмір ставок судового збору за їх подання визначається за вимогами статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з розміру грошових вимог позивача, на задоволення яких спрямовано позов.
 
Отже, ціна позову у цій справі визначається із того розміру кредитної заборгованості, на задоволення якої подано позов АТ «Райффайзен Банк Аваль».
 
Ціна позову у даній справі становить 15 416,15 доларів США (на момент звернення з позовом еквівалентно 386 637,04 грн), що станом на 01 січня 2021 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 270,00х250=567 500,00). Зазначена справа не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.
 
Ураховуючи зазначене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
 
Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. 
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі 
№ 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Верховний Суд врахував, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі «Azyukovska v. Ukraine» (рішення 
від 09 жовтня 2018 року «Азюковська проти України»).
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 вересня 2020 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак