Постанова
Іменем України
 
13 травня 2021 року 
м. Київ
справа № 357/6330/19
 
провадження № 61-4285св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ткачука О. С. (суддя-доповідач), Калараша А. А., Петрова Є. В.,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання іпотеки припиненою та стягнення заборгованості, за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2019 року, ухвалене суддею Кошель Б. І., та постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, ухвалену колегією суддів у складі: Рубан С. М., Заришняк Г. М., Мараєва Н. Є.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із указаним позовом, в якому посилалася на те, що 13 листопада 2007 року між нею та акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк) було укладеного кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала кредитні кошти у розмірі 136 100 грн. На забезпечення виконання умов цього договору сторони того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є будинок АДРЕСА_1 . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 09 листопада 2016 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволенні позову банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Посилаючись на те, що вона в повному обсязі погасила заборгованість за кредитним договором та навіть зайво сплатила банку 142 602,87 грн, які останнім не повернуті, позивач просила:
визнати припиненим договір іпотеки від 14 листопада 2007 року, за яким передано в іпотеку житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами загальною площею 149,50 кв. м, в тому числі житловою площею 93,40 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку  площею 0,2227 га за тією ж адресою; 
зняти заборону відчуження нерухомого майна, яке належить їй на праві власності, накладену приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Римаренком Ю. В. за договором іпотеки від 14 листопада 2007 року;
вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 6029899 від 14 листопада 2007 року про накладення заборони на зазначене майно;
вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис № 6030099 від 14 листопада 2007 року про накладення заборони на відчуження цього нерухомого майна; 
вилучити з Державного реєстру іпотек запис № 6030813 від 14 листопада 2007 року щодо вказаного майна;
стягнути з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість, яка складається із надмірно сплачених коштів за кредитним договором від 13 листопада 2007 року, у розмірі 142 602 грн 87 коп. та пені у розмірі 2 455 621 грн 42 коп.
Короткий зміст судових рішень
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано припиненими зобов`язання за іпотечним договором від 14 листопада 2007 року, за яким передано в іпотеку житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами  загальною площею 149,50 кв. м, в тому числі житловою площею 93,40 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку  площею 0,2227 га за тією ж адресою.
Знято заборону відчуження нерухомого майна, яке належить ОСОБА_1 на праві власності,  накладену приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Римаренком Ю. В. за договором іпотеки від 14 листопада 2007 року.
Вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 14 листопада 2007 року № 6029899  про накладення заборони на зазначене майно.
Вилучено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис від 14 листопада 2007 року № 6030099  про накладення заборони на відчуження цього нерухомого майна.
Вилучено з Державного реєстру іпотек запис від 14 листопада 2007 року № 6030813 щодо вказаного майна.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 заборгованість, яка складається із надмірно сплачених коштів за кредитним договором від 13 листопада 2007 року у розмірі 142 602 грн 87 коп. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Судові рішення мотивовані тим, що ОСОБА_1 повністю погасила заборгованість перед банком, у зв`язку з чим іпотека підлягає припиненню. При цьому суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, відмовив у стягненні надмірно сплачених позивачкою коштів у зв`язку з безпідставністю позовних вимог.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У березні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року, у якій заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні її позовних вимог. Заявник посилається на те, що суди в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду, а також на те, що суди не дослідили зібрані у справі докази (пункти 1 та 4 частини другої статті 389 ЦПК України, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Доводи інших учасників справи
У квітні 2021 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому послалася на законність та обгрунтованість судових рішень та просила залишити їх без змін, а касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - без задоволення.
Рух справи у суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 07 квітня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі. 
Обставини справи, встановлені судами
13 листопада 2007 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» було укладеного кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у розмірі 136 100 грн. 
На забезпечення виконання умов цього договору сторони того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є будинок АДРЕСА_1 .
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 09 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01 лютого 2017 року та постановою Верховного суду від 04 жовтня 2018 року, у позові АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено з підстав недоведеності розміру заборгованості. В мотивувальній частині рішення встановлено факт неправомірного підвищення відсоткової ставки за кредитним договором з 01 лютого 2008 року, не доведення ПАТ КБ «Приватбанк» розміру коштів сплачених як страховий платіж в розмірі 16 100 грн., а відтак, і підстав для стягнення цих коштів із позичальника.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно із положенням пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що розрахунок кредитної заборгованості, проведений експертом та прийнятий судом, неправильний, у ньому не враховано зміну графіку платежів відповідно до додаткової угоди до кредитного договору № 1 від 11 лютого 2013 року.
Колегія суддів Касаційного цивільного суду відхиляє такі твердження заявника з огляду на наступне.
Як правильно встановив апеляційний суд у матеріалах справи міститься розрахунок банку, долучений до відзиву на позовну заяву. Проте цей розрахунок заборгованості не відображає дійсних сум, оскільки він здійснений з урахуванням підвищеної процентної ставки по кредиту з 01 лютого 2009 року з 15% до 26,88% (т. 1 а.с. 79-82), у той час як постановою Верховного Суду від 04 жовтня 2018 року у справі з тими ж сторонами про стягнення кредитної заборгованості встановлено факт неправомірності збільшення процентної ставки до 26,88% з 01 лютого 2009 року. 
При цьому АТ КБ «ПриватБанк» іншого розрахунку кредитної заборгованості не надав, належним чином не спростував висновку експерта щодо відсутності кредитної заборгованості та у судовому засіданні апеляційного суду 14 грудня 2020 року представник банку відмовився від заявлення клопотання про призначення судової економічної експертизи для визначення, чи має ОСОБА_1 заборгованість за договором кредиту та за наявності - її розмір (аудіозапис судового засідання 14 грудня 2020 року). 
Із наданих сторонами доказів, суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність за ОСОБА_1 кредитної заборгованості, а відтак і про припинення зобов`язань за іпотечним договором. 
Посилання у касаційній скарзі на те, що судами не враховано висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеної у постанові Верховного Суду від 16 липня 2018 року у справі № 234/16461/15-ц, є безпідставними, оскільки висновки у цій справі і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у зазначеній справі суди виходили з конкретних обставин та фактично - доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності. У цій справі застосовано інше нормативно-правове регулювання, ніж застосовано у справі яка переглядається з урахуванням встановлених у ній конкретних обставин. У справі № 234/16461/15-ц інші предмет і підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також інше матеріально-правове регулювання спірних відносин, ніж у справі, яка є предметом перегляду.  
Колегія суддів також не приймає до уваги посилання у касаційній скарзі на неврахування судами висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 202/29195/13-ц, оскільки цією постановою, за результатами скасування судових рішень справу направлено на новий розгляд, що не означає остаточного вирішення відповідної справи, а, отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у такій справі та в судових рішеннях з неї. За результатами нового розгляду цієї справи фактично-доказова база в ній може істотно змінитися, адже й сам новий розгляд став наслідком недостатнього дослідження в ній судами обставин і доказів зі справи, а така зміна, у свою чергу, вплине на правові висновки в ній.
Доводи касаційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на необхідність переоцінки цих доказів і обставин в тому контексті, який на думку заявника свідчить про наявність кредитної заборгованості та неправомірності припинення іпотечних зобов`язань ОСОБА_1 . Проте такі аргументи належним чином перевірені судами попередніх інстанцій та спростовані під час розгляду справи з урахуванням установлених конкретних обставин. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, судами було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.
Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                               О. С. Ткачук 
А. А. Калараш
Є. В. Петров