Справа № 299/372/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

24.06.2021                 м. Ужгород

  Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю захисниці особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 - адвокатки Естінко Т. Е., розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 

                                                                в с т а н о в и в :

Постановою судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2021 року
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, безробітного,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Постановлено стягнути зі ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) гривні.

Згідно з постановою, 24.12.2020, приблизно о 09 год 25 хв, дорогою між населеними пунктами с. Шаланки та с. Пушкіново Виноградівського району ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21063», р. н. НОМЕР_1 , з вимкненим ближнім світлом фар та з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, нечітка хода та різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження медичного огляду на стан сп`яніння відмовився, чим порушив вимоги передбачені п. 2.5 ПДР України. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова судді є незаконною, необґрунтованою та підлягає скасуванню. Посилається на те, що розгляд справи у місцевому суді відбувся без участі апелянта та його представника - адвокатки Естінко Т. Е.. В обґрунтування доводів посилається на те, що попереднє засідання було призначено на 22.03.2021, утім розгляд справи відбувся 23.03.2021. Про судовий розгляд ані йому, ані його представнику відомо не було, з копією оскаржуваної постанови ознайомився 05.04.2021, про що свідчать матеріали справи. З огляду на наведене, клопоче про поновлення строку на апеляційне оскарження. Окрім того, посилається на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що місцевим судом не допитані свідки, а протокол про адміністративне правопорушення та постанова про накладення адміністративного стягнення у присутності ОСОБА_1 не складалися. Апелянт зазначає, у матеріалах справи немає даних про направлення водія на проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння, а також відсутні докази про його відсторонення від керування транспортним засобом, що у підсумку свідчить про порушення порядку проведення поліцейськими такого огляду. Окрім того, зазначає що до дій водія неможливо застосувати ст. 130 КУпАП ( в редакції Закону України №1446-VIII від 07 липня 2016 року), оскільки вона скасована Законом №2617-VIII, який зворотної дії не має, а також і ст. 130 КУпАП (в редакції Закону України №720-ІХ від 17 червня 2020 року), який також не має зворотної дії на правовідносини, що існували до 01 липня 2020 року. Внаслідок обраної законодавцем юридичної техніки відбулось переривання дії акта, який встановлював і продовжив встановлювати певну адміністративну відповідальність, шляхом його скасування 01 липня 2020 року та відновлення 03 липня 2020 року. Отже, на правопорушення, що мали місце до 01 липня 2020 року та були передбачені ст. 130 КУпАП, поширюється дія Закону України від 22 листопада 2018 року № 2617-VIII, як такого, що скасовує відповідальність за адміністративні правопорушення. Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення. 

Справа про адміністративне правопорушення розглядається за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , неявка якого, з огляду на положення ст. 294 КУпАП, не перешкоджає її розгляду. При цьому, береться до уваги те, що у розгляді справи бере участь адвокатка Естінко Т.Е., яка клопотала розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді про суть справи, про доводи апеляційної скарги, пояснення адвокатки Естінко Т.Е., яка підтримала доводи апеляційної скарги та клопотання про поновлення пропущеного строку, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд доходить висновку, що строк на оскарження постанови місцевого суду підлягає поновленню, а апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Приймаючи рішення про поновлення пропущеного на оскарження судового рішення строку, апеляційний суд бере до уваги наступні обставини.
Як убачається з матеріалів справи, 22.03.2021, напередодні розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , останнім та його захисником, -адвокатом Естінко Т. Е. 19.03.2021 направлено до суду клопотання про неможливість взяти участь у судовому засіданні 22.03.2021. При цьому, ОСОБА_1 та його представник просили перенести розгляд справи на іншу дату. Оскаржувану постанову суд ухвалив 23.03.2021, однак, у матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 та його представник Естінко Т. Е. були належним чином повідомлені про розгляд справи. Матеріалами справи підтверджено, про прийняте рішення адвокатка Естінко Т. Е. дізналась 05.04.2021 при ознайомленні з матеріалами справи.
Тому, апеляційний суд вважає, що доводи сторони захисту про поважність причин пропуску строку на оскарження судового рішення є слушними, такими, що не спростовані наявними у матеріалах справи доказами. У зв`язку з чим, з метою недопущення порушення права ОСОБА_1 на захист та доступ до правосуддя, доводи клопотання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення визнаються обґрунтованими, причини пропуску строку такими, що перешкодили ОСОБА_1 своєчасно подати апеляційну скаргу поважними, у зв`язку з чим строк на апеляційне оскарження поновлюється.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість постанови суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги згідно з положеннями ст. 294 КУпАП. 
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Приписами ст. 280 КУпАП регламентовано, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції були дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за відмову від проходження на законну вимогу поліцейського огляду на стан алкогольного сп`яніння є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення Серії ДПР18 № 087991 підтверджено, що 24.12.2020 року близько 09 год 25 хв, дорогою між населеними пунктами с. Шаланки та с. Пушкіново Виноградівського району ОСОБА_1  керував транспортним засобом марки «ВАЗ 21063», р. н.  НОМЕР_1 , з вимкненим ближнім світлом фар та з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння очей, нечітка хода та різкий запах алкоголю з ротової порожнини. Від проходження огляду на стан сп`яніння водій відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України. З указаного протоколу також убачається, що такий складений у присутності двох свідків, і що ОСОБА_1 відмовився від ознайомлення з його змістом та від надання будь-яких пояснень з приводу вказаної події (а. с. 1).
З наявних у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей убачається, що в особи, яка притягується до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 тимчасово не вилучалися документи.
Письмовими поясненнями свідків - громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджується, що в їхній присутності водій ОСОБА_1 відмовився від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку за допомогою приладу «ДРАГЕР» та в лікаря нарколога для визначення стану сп`яніння, проміле. (а. с. 2, 3). Викладені пояснення свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 засвідчили своїми підписами у протоколі про адміністративні правопорушення.
Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 , власником автомобіля марки ВАЗ 21063, за кермом якого перебував ОСОБА_1 , являється ОСОБА_5 . 
Постановою про накладення адміністративного стягнення серії БАБ №231512 від 24.12.2021підтверджується той факт, що за порушення вимог ч. 1 ст. 126 КУпАП до ОСОБА_1 застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень.
Вищенаведені докази, які є належними й допустимими та зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено, у своїй сукупності підтверджують порушення ОСОБА_1 вимог, передбачених п. 2.5 ПДР та винуватість у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено будь-яких даних, які би давали підстави вважати, що інспектор поліції ОСОБА_6 та сержант поліції ОСОБА_7 були упереджені при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП та постанови про накладення адміністративного стягнення за ч. 1 ст. 126 КУпАП. 
Суд також вважає, що підстави не довіряти або сумніватись у правдивості та об`єктивності показів свідків - громадян ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні, оскільки останні були ознайомлені з їх обов`язками та правами, визначеними ст. 63 Конституції України, їх покази є послідовними та логічними і не спростовуються іншими доказами у справі. 
Апеляційний суд вважає безпідставними доводи апелянта про те, що особи які зазначені в протоколі як свідки, не були присутні при складані протоколу, а адреси їхнього проживання зазначені не правильно. Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд вважає, що матеріалами справи, зокрема поясненнями, засвідченими підписами свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтверджено факт відмови ОСОБА_1 від проходження ним огляду на стан алкогольного сп`яніння. Щодо достовірності відомостей про місце проживання свідків, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що такі дані записуються працівниками поліції зі слів свідків. При цьому, відхиляючи ці доводи апеляційний суд бере до уваги те, що сторона захисту у їх підтвердження не надала будь-які достовірні докази.
Доводи апеляційної скарги про те, що протокол про адміністративне правопорушення та постанова про накладення адміністративного стягнення в присутності ОСОБА_1 не оформлялись, а останній від проходження медичного огляду не відмовлявся, - не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, у тому числі протоколом про адміністративне правопорушення та поясненнями двох свідків. При оцінці вказаних вище доводів апеляційний суду бере до уваги і те, що ОСОБА_1 жодного разу до місцевого суду на розгляд справи не з`явився, у тому числі не з`явився на розгляд справи апеляційним судом, натомість клопотав викликати до суду свідків, які були очевидцями його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. При оцінці доводів також береться до уваги і те, що ОСОБА_1 не оспорювалась постанова серії БАБ №231512 від 24.12.2021 про накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 425 (чотириста двадцять п`ять) гривень за порушення вимог ч. 1 ст. 126 КУпАП, за діяння, що мало місце 24.12.2020, приблизно о 09 год 25 хв, дорогою між населеними пунктами с. Шаланки та с. Пушкіново Виноградівського району і були поєднані з керуванням ним транспортним засобом марки «ВАЗ 21063», р. н. НОМЕР_1 , з вимкненим ближнім світлом фар.
Із цих підстав, як такі, що не спростовують факту відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в закладі охорони здоров`я, є доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи відсутні відомості про направлення поліцейським ОСОБА_1 на медичний огляд у заклад охорони здоров`я, а також те, що водія ОСОБА_1 не було відсторонено від керування автомобілем - апеляційний суд відхиляє як такі, що жодним чином не спростовують висновків суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 вимог передбачених п. 2.5 ПДР та не свідчать про відсутність у його діях складу передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, а також не свідчать про порушення його права на захист. 
Відповідно до п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних речовин чи лікарських препаратів. Апеляційний суд звертає увагу на те, що підстави та порядок виявлення у водіїв транспортних засобів, у тому числі алкогольного сп`яніння, передбачені статтею 266 КУпАП та Інструкцією «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженою наказом МВС України, МОЗ України від 9 листопада 2015 року № 1452/735 (далі Інструкція). 
Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту щодо неможливості застосування ст. 130 КУпАП (в редакції Закону України №1446-VIII від 07 липня 2016 року), оскільки вона скасована Законом №2617-VIII, який зворотної дії не має, а також і ст. 130 КУпАП (в редакції Закону України №720-ІХ від 17 червня 2020 року), який також не має зворотної дії на правовідносини, що існували до 01 липня 2020 року, враховуючи наступне.
Приписи ч. 1 ст. 8 КУпАП регламентують, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Близькі за змістом положення містяться у ч. 2 ст. 4 КК, відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями ч. 2 ст. 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Так, до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» №2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року, тобто до 01 липня 2020 року, КУпАП передбачав адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами або суднами особами, які перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Після набрання чинності зазначеним Законом, тобто з 01 липня 2020 року, відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду, було виключено з частин першої та третьої статті 130 КУпАП та закріплено у статті 286-1 КК України «Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції».
Статтею 8 КУпАП передбачено, що особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Слід звернути увагу, що близькі за змістом положення містяться у частині другій статті 4 КК України (найбільш близької галузі права), відповідно до якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Зазначені положення кореспондуються з положеннями частини другої статті 58 Конституції України, згідно з якою ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Враховуючи ці положення до осіб, які до 01 липня 2020 року, керували транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, має бути застосовано закон, що діяв під час і за місцем вчинення правопорушення.
Разом з тим, стаття 8 КУпАП передбачає, що закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Аналогічні положення містяться у частині другій статті 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі.
На підставі вищевказаних положень, особи, які до 01 липня 2020 року керували транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, не можуть бути притягнуті до кримінальної відповідальності за статтею 286-1 КК України, адже Законом було посилено юридичну відповідальність і замість адміністративної відповідальності було передбачено кримінальну відповідальність, яка є найбільш суворою за змістом державного примусу та правовими наслідками.
Відсутня в такому випадку і підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена пунктом 6 частини першої статті 247 КУпАП, яка передбачає, що провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю в разі скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність, оскільки в цьому пункті йдеться про випадки скасування акту, яким встановлена адміністративна відповідальність, натомість у результаті внесення змін до статті 130 КУпАП юридична відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, або інші дії, виключені зі статті 130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.
Отже, розгляд справ про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 130 КУпАП, які було вчинено до 1 липня 2020 року, має здійснюватися відповідно до цієї статті у редакції чинній на час вчинення таких діянь.
Саме про таке застосування зазначених норм права у їх сукупності йде мова в роз`ясненнях Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду № 370/1/158-20 від 03 липня 2020 року.
Частина 1 ст. 130 КУпАП на офіційному сайті Верховної Ради на даний час дійсно викладена в редакції Закону № 2617-V111 від 22.11.2018 р. без врахування положень Закону № 720-1Х від 17 червня 2020 р., який вніс зміни до Закону № 2617-V111 від 22.11. 2018 р. Проте цей факт сам по собі не впливає на кваліфікацію дій осіб, які вчинили адміністративне правопорушення, передбачене ст. 130 КУпАП до 01 липня 2020 р.
Доводи апеляційної скарги, що внаслідок обраної законодавцем юридичної техніки відбулося скасування дії акту, який встановлював адміністративну відповідальність, шляхом викладення його в новій редакції, яка виключає з числа суб`єктів, на яких вона поширюється, водіїв транспортних засобів, є суб`єктивним тлумаченням апелянта положень Закону № 2617-V111 від 22.11. 2018 р. та Закону № 720-1Х від 17 червня 2020 р., оскільки п. 117 Закону № 720-1Х від 17 червня 2020 р. виключено, зокрема, підпункт 4 пункту 1 Закону № 2617-V111 від 22.11.2018 р., в якому ст. 130 КУпАП викладалася в новій редакції, що свідчить про те, що після набрання чинності Законом № 720-1Х від 17 червня 2020 року ст. 130 КУпАП діє в попередній редакції.
Апеляційний суд вважає, що підстава для закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачена п. 6 ч. 1 ст. 247 КУпАП, відсутня, оскільки згідно з вказаною нормою провадження у справі про адміністративне правопорушення підлягає закриттю в разі скасування акту, який встановлює адміністративну відповідальність, а у результаті внесення змін до ст. 130 КУпАП юридична відповідальність виключена зі ст.130 КУпАП, була не скасована, а навпаки посилена.
З огляду на наведене, апеляційний суд пояснення ОСОБА_1 про відсутність у його діях події та складу адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП вважає такими, що спрямовані на ухилення ОСОБА_1 від відповідальності за скоєне правопорушення. 
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у порушенні вимог, передбачених пунктом 2.5 ПДР та, відповідно, у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення на нього накладено в межах санкції вищевказаної статті, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана стороною захисту апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження та є безпідставними, - без задоволення.
Приймаючи рішення беруться до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; що суд, за відсутності клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати свідків тощо; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що до апеляційної скарги не додано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу стороною захисту не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

                                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 23 березня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя І. В. Стан