Ухвала
Іменем України
 
19 квітня 2021 року
м. Київ
 
справа № 751/7430/20
провадження № 61-5846ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дасюк Світлани Володимирівни на ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 листопада 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року в справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту права власності на будинок,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаною заявою, в якій просила встановити факт, що вона є єдиним власником виділеної зі спільної часткової власності 3/5 частини будинку загальною площею 101,6 кв. м, а саме на: передпокій площею 9,8 кв. м, кухню площею 12,9 кв. м, кімнату площею 8,8 кв. м, кімнату площею 9,8 кв. м, кімнату площею 28,1 кв. м, коридор площею 10,2 кв. м, кімнату площею 14 кв. м, ванну площею 7 кв. м, вбиральню площею 1 кв. м, а також господарські будівлі: погреб площею 5,4 кв. м, гараж площею 24 кв. м, погреб площею 2,24 кв. м, літню кухню площею 11,5 кв. м, сарай площею 4,5 кв. м, які розташовані по АДРЕСА_1 .
 
Заява ОСОБА_1 мотивована тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03 листопада 1988 року та договору дарування від 09 лютого 1989 року вона є власником 3/5 частин будинку по АДРЕСА_1 , який перебуває у спільній частковій власності. Інші 2/5 частин належать ОСОБА_2 та її двом неповнолітнім дітям. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15 липня 2020 року затверджено мирову угоду, згідно з якою родині ОСОБА_3 виділено в натурі 2/5 частин будинку загальною площею 76,8 кв. м та припинено право спільної часткової власності її та інших співвласників. Після затвердження мирової угоди належні їй на праві окремої приватної власності 3/5 частин будинку також автоматично виділено в натурі. Однак Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради відмовило провести державну реєстрацію права власності належної їй частки, посилаючись на те, що згаданою ухвалою суду про затвердження мирової угоди не було встановлено виділу в натурі 3/5 часток з одночасним припиненням спільної часткової власності та описом об`єктів, які підлягають виділу в натурі. Відмовою у проведенні державної реєстрації права власності грубо порушуються її майнові права.
 
Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 листопада 2020 року, залишеною без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, відмовлено у відкритті провадження у справі.
 
Відмовляючи у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, який може вирішуватися лише в порядку позовного провадження. При цьому суд вказав, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивована порушенням її прав, незаконною, на її переконання, відмовою Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради провести державну реєстрацію за нею права власності 3/5 частин будинку. Доводи заяви ОСОБА_1 зводяться до необхідності виділу її частки нерухомого майна в натурі з описом конкретних об`єктів, які підлягають виділу, що не підлягає вирішенню в порядку окремого провадження. 
 
07 квітня 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Дасюк С. В. подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 листопада 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Касаційна скарга  представника ОСОБА_1 - адвоката Дасюк С. В. мотивована тим, що ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15 липня 2020 року затверджено мирову угоду, згідно з якою родині ОСОБА_3 було виділено в натурі 2/5 частин будинку загальною площею 76,8 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1 , та припинено право спільної часткової власності ОСОБА_1 та інших співвласників. Після затвердження мирової угоди належні ОСОБА_1 на праві окремої приватної власності 3/5 частин будинку було автоматично виділено в натурі. З метою проведення державної реєстрації права своєї власності ОСОБА_1 звернулася до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради, однак отримала відмову у вчиненні реєстраційних дій. Оскільки після укладення мирової угоди між співвласниками будинку немає неврегульованих майнових спорів, то ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Поняття «суд, встановлений законом» стосується не лише правової основи існування суду, але й дотримання ним норм, які регулюють його діяльність (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Сокуренко і Стригун проти України» («Sokurenko and Strygun v Ukraine») від 20 липня 2006 року, заяви № 29458/04 та № 29465/04, § 24).
 
Відповідно до частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
 
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).
 
Згідно з частинами першою, другою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
 
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.
 
В провадженні Новозаводського районного суду міста Чернігова перебувала справа за позовом ОСОБА_2 , поданим в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , до ОСОБА_1 про виділ частки житлового будинку в натурі та визнання права власності. Ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15 липня 2020 року було затверджено мирову угоду, укладену між сторонами 14 липня 2020 року, згідно з якою сторони домовилися про виділ в натурі 2/5 частин будинку загальною площею 76,8 кв. м, розташованого по АДРЕСА_1 , та про визнання за ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 права власності в рівних частках за кожним згідно з варіантом, запропонованим у висновку експерта від 14 лютого 2020 року № 06-20; припинено право спільної часткової власності між сторонами на житловий будинок та господарські споруди, розташовані по АДРЕСА_1 . Також мировою угодою було узгоджено питання користування земельними ділянками, належними сторонам на праві власності.
 
У 2020 році ОСОБА_1 двічі зверталася до Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради щодо реєстрації права власності на належні їй 3/5 частин житлового будинку з господарськими будівлями, однак їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності у зв`язку з тим, що в ухвалі Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15 липня 2020 року не встановлено виділу їй частки нерухомого майна в натурі з одночасним припиненням спільної часткової власності на це майно та з описом об`єктів, які підлягають виділу/поділу.
 
Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 302/991/19 вказано, що визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
 
Встановивши, що із заяви ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, який може вирішуватися лише в порядку позовного провадження, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про відмову у відкритті провадження у справі на підставі частини четвертої статті 315 ЦПК України.
 
При цьому суди обґрунтовано виходили з того, що доводи заяви ОСОБА_1 зводяться до необхідності виділу їй частки нерухомого майна в натурі з описом конкретних об`єктів, які підлягають виділу, що може відбуватися лише в порядку позовного провадження, де відповідачами повинні бути співвласники нерухомого майна. Вирішення вказаного питання має окремий предмет доказування та повинно здійснюватися шляхом пред`явлення до суду відповідного позову.
 
Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують правильних висновків судів попередніх інстанцій, наведених у мотивувальних частинах судових рішень і не свідчать про порушення судами норм процесуального права.
 
Посилання заявника на те, що між співвласниками будинку немає неврегульованих майнових спорів, не заслуговує на увагу, так як вказана обставина підлягає встановленню судом в межах позовного провадження, а не при вирішенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.
 
Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.
 
У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягають окремому розгляду клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження ухвали Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 листопада 2020 року та постанови Чернігівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року, а також про звільнення її від слати судового збору за подання касаційної скарги.
 
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дасюк Світлани Володимирівни на ухвалу Новозаводського районного суду міста Чернігова від 20 листопада 2020 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 02 березня 2021 року в справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення юридичного факту права власності на будинок.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук   В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко