Окрема ухвала
 
16 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 1512/2-1226/11 
 
провадження № 61-23182св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Бурлакова С. Ю., Жданової В. С. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., 
 
учасники справи:
позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічними позовами) - ОСОБА_1 
позивач за зустрічним позовом (відповідач за первісним позовом) - ОСОБА_2 , 
треті особи за первісним позовом: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
позивач за зустрічним позовом (третя особа за первісним позовом) - ОСОБА_5 
позивач за зустрічним позовом (третя особа за первісним позовом) - ОСОБА_6 
відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_6 - ОСОБА_7 ,
 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Сопільняк Валерієм Юрійовичем, на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року у складі судді Пучкової І. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Комлевої О. С., Цюри Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ: 
Описова частина. Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2003 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , яку неодноразово уточнювала в ході розгляду справи, та остаточно просила визнати недійсним договір дарування від 04 квітня 2001  року, укладений між нею та ОСОБА_2 . 
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2003 року забезпечено позов, накладено арешт на 2/5 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
03 квітня 2003 року прийнято справу до свого провадження суддею Київського районного суду м. Одеси.
15 квітня 2003 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_8 до ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною, яка прийнята судом до провадження.
15 квітня, 05 травня, 02 червня, 01 липня, 10 липня, 24 липня, 13 жовтня, 12  листопада 2003 року розгляд справи неодноразово відкладався.
Також, 03 грудня 2003 року, 25 грудня 2003 року, 20 січня 2004 року та 05  лютого 2004 року, 25 лютого 2004 року, 23 березня 2004 року, 14 квітня 2004 року, 12 травня 2004 року, 02 червня 2004 року, 18 червня 2004 року, 12  липня 2004 року у справі оголошувались перерви.
У зв`язку із переїздом Київського районного суду м. Одеси в інше приміщення, розгляд справи був відкладений на 27 вересня 2004 року.
У липні 2004 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_7 про стягнення боргу за договором позики, яку неодноразово уточнював та остаточно просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_7 46 963,56 грн боргу за договором позики, 3% річних в розмірі 15 331,99 грн. 
27 вересня, 18 жовтня, 02 листопада, 25 листопада, 14 грудня 2004 року у справі оголошувались перерви. 
08 та 25 листопада 2004 року судом до Прокуратури м. Одеси направлено запит, чи зверталась ОСОБА_1 із заявою про порушення кримінальної справи за фактом незаконного заволодіння її житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 , та який результат її розгляду.
17 січня та 17 лютого 2005 року оголошувались перерви по справі, направлено запит Начальнику Київського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області щодо результату розгляду заяви ОСОБА_1 . 
На підставі постанови старшого слідчого СУ УМВС України в Одеській області від 22 березня 2005 року здійснено виїмку цивільної справи №  2- 283/05 в суді першої інстанції.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 24 березня 2005 року провадження по справі зупинено до набрання законної сили вироком чи постановою у кримінальній справі.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2005 року ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 12 лютого 2003  року скасовано та постановлено нову, якою накладено арешт на 2/5 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 29 листопада 2005 року забезпечено позов шляхом заборони Одеському міському управлінню земельних ресурсів проводити будь-які дії, пов`язанні з приватизацією земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
23 січня 2007 року матеріали цивільної справи № 2-283/05 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною повернуто до Київського районного суду м. Одеси за минуванням потреби.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 квітня 2007 року ухвали Київського районного суду м. Одеси від 19 жовтня 2005 року та від 29  листопада 2005 року скасовано та передано питання на новий розгляд до суду першої інстанції.
17 жовтня 2006 року до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою звернулась Громадська правозахисна організація «Надія» в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про витребування майна із чужого незаконного володіння.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 жовтня 2006 року відкрито провадження у справі № 2-965/07 за вказаним позовом.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2007 року у справі № 2-965/07 забезпечено позов, накладено арешт на 2/5 частки домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , які належать    ОСОБА_5 .
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20 вересня 2007 року скасовано ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2007  року у справі № 2-965/07 про забезпечення позову та передано питання про забезпечення позову на новий розгляд.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2007 року об`єднано в одне провадження цивільні справи № 2-965/07 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_1 про визнання недійсним договору даруванні від 04 квітня 2001  року, про визнання розписки від 04 квітня 2001 року договором позики та визнання його недійсним, визнання неукладеним договору оренди жилого приміщення від 04 березня 2004 року, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на 2/5 часток жилого будинку АДРЕСА_1 в рівних частинах за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 та № 2-1105/07 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , третя особа ОСОБА_5 про визнання недійсним договір дарування на ім`я ОСОБА_2 2/5 часток жилого будинку АДРЕСА_1 від 04 квітня 2001 року.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21 листопада 2007 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.
У березні 2008 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 11 березня 2008 року відмовлено представникові відповідача ОСОБА_5 у прийнятті зустрічної позовної заяви.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 травня 2008 року відмовлено у прийнятті апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_5 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 11 березня 2008 року.
17 вересня 2008 року до суду надійшла зустрічна позовна заява  ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси Пучкової І. М. від 21  жовтня 2008 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування, про визнання розписки договором позики та визнання його недійсним, визнання неукладеним договору оренди жилого приміщення, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності в рівних частинах за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , та за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , третя особа - ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування на ім`я ОСОБА_2 , визнання розписки договором позики та визнання його недійсним, визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння та вселення, прийнято до провадження.
Ухвалами Київського районного суду м. Одеси від 17 листопада 2008 року та від 25 листопада 2008 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача Громадської правозахисної організація «Надія» в інтересах ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09 червня 2010 року позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування від 04 квітня 2001 року, про визнання розписки від 04 квітня 2001 року договором позики та визнання його недійсним, визнання неукладеним договору оренди жилого приміщення від 04 березня 2004 року, витребування майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності на 2/5 часток жилого будинку АДРЕСА_1 в рівних частинах за ОСОБА_4 та ОСОБА_1 залишено без розгляду.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2013 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м.  Одеси від 25 квітня 2013 року визнано неподаною та повернуто.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено частково, скасовано ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2013 року, справу за зустрічною позовною заявою ОСОБА_5 направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Протягом 2014 - 2018 років розгляд справи неодноразово відкладався.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено, в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.
 
Постановою Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 скасовано і прийнято в цій частині нове рішення, яким його позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 за договором позики у розмірі 46 963,56 грн борг та 3 % річних у розмірі 15 331,99 грн, а всього 62 295,55  грн.  В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Постановою Верховного Суду від 16 червня 2021 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану адвокатом Сопільняк В. Ю., залишено без задоволення. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 грудня 2018 року в частині, яка не скасована постановою апеляційного суду, та постанову Одеського апеляційного суду від 07 листопада 2019 року залишено без змін.
 
Згідно зі статтею 157 ЦПК України 2004 року суд розглядає справи протягом  розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на п`ятнадцять днів.
 
Відповідно до статті 210 ЦПК України, чинного на час ухвалення рішень по справі, суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті. Провадження у справі на стадії її розгляду по суті зупиняється тільки з підстав, встановлених пунктами 1-3 частини першої статті 251 та пунктами 1-3 частини першої статті 252 цього Кодексу.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.  
Європейський суд з прав людини зауважив, що розумність тривалості провадження повинна оцінюватись з урахуванням обставин справи та таких критеріїв як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливості спору для заявника (FRYDLENDER v. FRANCE, № 30979/96, § 43, ЄСПЛ, від 20 червня 2000 року).
Відповідно до статті 420 ЦПК України суд касаційної інстанції у випадках і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.
 
Відповідно до частини першої статті 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи, державних чи інших органів, інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу.
 
Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення. Такі самі повноваження має Велика Палата Верховного Суду щодо питань передачі справ на розгляд Великої Палати Верховного Суду (частина десята статті 262 ЦПК України).
 
В ході касаційного розгляду справи було встановлено, що рішення Київського районного суду м. Одеси по вказаній цивільній справі було ухвалено 13 грудня 2018 року, тобто більше ніж через 15 років після відкриття провадження у справі.
 
Порушення строку розгляду справи свідчить про недотримання вимог як статті 157 ЦПК України 2004  року, чинного на час розгляду справи, так і статті 210 ЦПК України, чинного на час ухвалення судового рішення по справі, а також статті 6  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий розгляд справи упродовж розумного строку.
 
Про зазначені обставини Верховний Суд вважає за необхідне довести до відома голови Київського районного суду м. Одеси для обговорення їх на загальній нараді суддів вказаного суду і вжиття відповідних заходів для недопущення аналогічних порушень діючих норм цивільно-процесуального законодавства України і міжнародно-правових норм щодо тривалого розгляду справ в подальшій роботі суду.
 
Зважаючи на наведене, Верховний Суд дійшов висновків про наявність достатніх та обґрунтованих підстав для постановлення окремої ухвали та направлення її до Київського районного суду м. Одеси.
 
Відповідно до частини шостої статті 262 ЦПК України окрема ухвала надсилається відповідним юридичним та фізичним особам, державним та іншим органам, посадовим особам, які за своїми повноваженнями повинні усунути виявлені судом недоліки чи порушення чи запобігти їх повторенню.
 
З метою забезпечення виконання вказівок, що містяться в окремій ухвалі, суд встановлює у ній строк для надання відповіді залежно від змісту вказівок та терміну, необхідного для їх виконання (частина сьома статті 262  ЦПК України).
 
Враховуючи характер порушень, встановлених судом касаційної інстанції, Верховний Суд встановлює місячний строк для надання відповіді.
 
Керуючись статтями 262, 420 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Постановити у справі окрему ухвалу, яку довести до відома голови Київського районного суду м. Одеси.
 
Рекомендувати голові Київського районного суду м. Одеси обговорити на нараді суддів наведені у тексті окремої ухвали мотиви для недопущення аналогічних порушень діючих норм цивільно-процесуального законодавства України і міжнародно-правових норм щодо тривалого розгляду справ в подальшій роботі суду.
 
Про вжиті заходи повідомити Верховний Суд у місячний термін з дня отримання цієї ухвали.
 
Окрема ухвала оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. Є. Червинська	
Судді:	С. Ю. Бурлаков	
 	В. С. Жданова	
 	А. Ю. Зайцев	
 	Є. В. Коротенко