ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

22 червня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №587/2688/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/981/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 
суддів: Кононенко О.Ю., Собини О.І. 
сторони:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Сумського районного суду Сумської області від 08 квітня 2021 року, ухвалене у складі судді Степаненка О.А., в приміщенні Сумського районного суду Сумської області, 
В С Т А Н О В И В:
У грудні 2020 року ОСОБА_1 через свого представника – адвоката Жмакіну Надію Вікторівну звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що 11 жовтня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 20 травня 2014 року.
Сторони мають спільну дитину, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 серпня 2017 року стягнуто аліменти з відповідача на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1200 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.
Вказує, що для розвитку творчого, інтелектуального потенціалу та фізичних здібностей дочка ОСОБА_4 відвідує гуртки та додаткові заняття в ТОВ «Центр освіти «Оптіма» та «Академії А». Також дитина має схильність до іноземних мов, тому для розвитку її здібностей потрібні додаткові курси з англійської мови, російської мови, освітнього курсу. 
Зазначає, що позивачкою понесені додаткові витрати на дистанційне навчання дитини в освітньому центрі ТОВ «Центр освіти «Оптіма» в сумі 9000 грн, в якому дитина вивчає всі шкільні предмети з поглибленим вивченням, акцент в освітньому центрі робиться на поглиблене вивчення граматичної бази та всебічному розвитку англійської мови на базі університетів Оксфорда. 
Також, дочка ОСОБА_4 відвідує заняття вокалом, циркове мистецтво та аеробіку в «Академії А», додаткові витрати на розвиток творчих талантів дочки становлять 5540 грн.
Зазначає, що позивачка понесла додаткові витрати на придбання ліків дитині на суму 1927,28 грн.
Отже, загальна сума витрат на навчання дочки, розвиток здібностей та профілактики сезонних захворювань за період з 14 січня 2020 року по 02 грудня 2020 року становить 16467,28 грн.
Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 8233,64 грн.
Сумський районний суд Сумської області рішенням від 08 квітня 2021 року, з урахуванням ухвали Сумського районного суду Сумської області від 27 квітня 2021 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Стягнув зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7270 грн додаткових витрат на утримання дитини.
В іншій частині позову відмовив за безпідставністю позовних вимог.
Стягнув зі ОСОБА_2 в доход держави 840,80 грн судового збору.
Стягнув зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2500 грн витрат на правову допомогу.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
У доводах апеляційної скарги вказує на те, що позивачка не повідомляла його про необхідність дистанційного навчання ОСОБА_5 в освітньому центрі ТОВ «Центр освіти «Оптіма». Крім того вважає, що дитина повинна відвідувати стаціонарну школу і заперечує проти дистанційного навчання дитини.
Також звертає увагу на те, що навчання дитини з метою здобуття професійної освіти не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини.
Вказує, що позивачка не погоджувала з ним відвідування дочкою будь-яких гуртків та секцій. Крім того, понесені позивачкою витрати на секції та гуртки, які відвідує дочка, не відносяться до додаткових витрат.
Зазначає, що представником позивача при поданні позовної заяви зазначено орієнтовний розмір понесених судових витрат у зв`язку з розглядом справи у розмірі 1700 грн, але судом стягнуто 2500 грн. Вказаний розмір витрат на правову допомогу не є співмірним із складністю справи.
Від представника ОСОБА_1 – адвоката Жмакіної Н.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін, оскільки суд першої інстанції повністю з`ясував фактичні обставини справи та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення витрат на придбання ліків дитині сторонами не оскаржується, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 5).
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 серпня 2017 року стягнуто аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1200 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28 січня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 7-8).
14 січня 2020 року між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_1 укладено договір надання послуг, відповідно до якого мета надання послуг – розвиток інтелектуального та творчого потенціалу дитини замовника, її фізичних здібностей на основі існуючих навчальних програм «Академії А» (а. с. 10-13).
ОСОБА_1 надано копії товарних чеків, що підтверджують витрати понесені нею за відвідування ОСОБА_7 занять вокалу, циркового мистецтва та аеробіки в «Академії А» (а. с. 9).
06 листопада 2020 року між ТОВ «Центр освіти «Оптіма» та ОСОБА_1 укладено договір №100320110615 про надання освітніх послуг, згідно з яким надаються послуги, а саме дистанційне навчання учня в 5-11 класах відповідно до державного стандарту загальноосвітньої середньої освіти. Вартість навчання ОСОБА_3 складає 9000 грн (а. с. 15-17).
З копії квитанцій ПриватБанк від 09 грудня 2020 року вбачається, що ОСОБА_1 сплачено ТОВ «Центр освіти «Оптіма» за освітні послуги 9000 грн (а. с. 18).
Задовольняючи частково позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що участь у додаткових витратах на дитину є обов`язком обох батьків, а тому з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню половина фактично понесених нею додаткових витрат на дитину в сумі 7270 грн. 00 коп. з оплати занять в «Академії А» та ТОВ «Центр освіти «Оптіма».
Проте, погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, так як су дійшов його з неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 8  Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
        За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України).
Так, відповідно до статті185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 вересня 2018 року у справі № 761/6933/17.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 12,  ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як убачається з матеріалів справи, 06 листопада 2020 року ОСОБА_1 уклала договір №100320110615 про надання освітніх послуг, згідно з яким надаються послуги, а саме дистанційне навчання учня в 5-11 класах відповідно до державного стандарту загальноосвітньої середньої освіти. Згідно умов договору під Програмою навчання Сторони розуміють єдиний комплекс освітніх компонентів, спланованих і організованих закладом загальної середньої освіти для досягнення учнями результатів навчання. Основою для розроблення освітньої програми є Державний стандарт загальної середньої освіти відповідного рівня. Вартість навчання дитини складає 9000 грн. 
Відповідно до статті 4 Закону України «Про освіту» Держава забезпечує: безоплатність дошкільної, повної загальної середньої, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої та вищої освіти відповідно до стандартів освіти; розвиток дошкільної, повної загальної середньої, позашкільної, професійної (професійно-технічної), фахової передвищої, вищої і післядипломної освіти відповідно до законодавства. Право на безоплатну освіту забезпечується: для здобувачів дошкільної та повної загальної середньої освіти - за рахунок розвитку мережі закладів освіти всіх форм власності та їх фінансового забезпечення у порядку, встановленому законодавством, і в обсязі, достатньому для забезпечення права на освіту всіх громадян України, іноземних громадян та осіб без громадянства, які постійно або тимчасово проживають на території України.
Позивачкою не доведено існування особливих обставин, які зумовили необхідність платного дистанційного навчання дитиниу ТОВ «Центр освіти «Оптіма» для отримання загальної середньої освіти за наявності забезпечення в Україні безоплатності повної загальної середньої освіти. 
Матеріали справи також не містять доказів на підтвердження того, що між ОСОБА_1 та відповідачем було узгоджено навчання дитини у ТОВ «Центр освіти «Оптіма».
Навчання особи з метою здобуття загальної середньоїосвіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.
Відтак колегія суддів вважає, що витрати на дистанційне навчання дочки сторін у ТОВ «Центр освіти «Оптіма» не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами у розумінні статті 185 СК України.
Відвідування дочкою сторін занять вокалу, циркового мистецтва та аеробіки в «Академії А» відноситься до загального розвитку дитини і є не обов`язковим, а добровільним волевиявленням одного із батьків, у даному випадку матері. Позивачкою не доведено, що відвідування дитиною таких занять викликано особливими обставинами, а саме: здібностями чи талантом дитини, які потребують розвитку, а не є способом дозвілля та добровільним волевиявлення матері.
За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про віднесення витрат ОСОБА_1 на дистанційне навчання дочки ОСОБА_5 у ТОВ «Центр освіти «Оптіма» та відвідування дочкою занять вокалу, циркового мистецтва та аеробіки в «Академії А» до додаткових витрат, передбачених ст. 185 СК України.
Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат у сумі 7270 грн на утримання дитини з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 4; 381-382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Сумського районного суду Сумської області від 08 квітня 2021 рокускасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат у сумі 7270 гривень 00 копійок на утримання дитини, стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави 840 гривень 80 копійок судового збору, стягнення з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 2500 гривень.
Ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат у сумі 7270 гривень 00 копійок на утримання дитини.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :                                                Т.А. Левченко 

Судді:                                                                 О.Ю.Кононенко

                                                                       О.І. Собина