ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" квітня 2021 р.           Справа№ 910/9633/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Куксова В.В.
суддів:            Шаптали  Є.Ю. 
          Яковлєва М.Л. 
 
при секретарі       Токаревій А.Г.
за участю представників учасників справи: згідно протоколу судового засідання від 13.04.2021.
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства "Укртрансгаз"
на рішення Господарського суду міста Києва 
від 26.11.2020 (повний текст складено 17.12.2020)
у справі №910/9633/20 (суддя Стасюк С.В.)
за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз"
до Акціонерного товариства "Укртрансгаз"
про стягнення 2 018 910,73 грн. та зобов`язання вчинити дії
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (далі - відповідач, скаржник) про стягнення 2 018 910,73 грн. та зобов`язання відповідача здійснити коригування актів наданих послуг з балансування обсягів природного газу № 10-17-1512000727-БАЛАНС від 31.10.2017 за жовтень 2017, № 11-17-1512000727-БАЛАНС від 30.11.2017 за листопад 2017, № 12-17-1512000727-БАЛАНС від 31.12.2017 за грудень 2017 та № 01-18-1512000727-БАЛАНС від 31.01.2018 за січень 2018 з урахуванням коефіцієнта компенсації, що дорівнює 1.
Позовні вимоги обґрунтовані невірним розрахунком вартості послуг балансування, що призвело до надлишкової оплати позивачем коштів з транспортування природного газу.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 позов Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення 2 018 910,73 грн. та зобов`язання вчинити дії - задоволено частково.
Стягнуто з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" 2 018 910 грн. 73 коп. надмірно сплачених грошових коштів, 30 283 грн. 66 коп. судового збору.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Акціонерне товариство "Укртрансгаз" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/9633/20 скасувати та ухвалити рішення, про відмову в задоволенні позовних вимог повністю.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального та порушено норми процесуального права. 
Узагальнені доводі апеляційної скарги зводяться до того, що за спірний період, у позивача, при оплаті вартості послуг не було розбіжностей та зауважень щодо вартості послуг балансування, що свідчить про їх відсутність. Ні умовами Договору, ні Кодексом газотранспортної системи, ні актами цивільного законодавства не визначено прав (повноважень) позивача вимагати здійснення коригування актів наданих послуг, та зустрічного обов`язку відповідача вчинити дії щодо коригування наданих послуг транспортування природного газу за минулі періоди. За переконанням відповідача, вимагаючи повернення частини виконаного за договором позивач фактично вимагає перегляду ціни договору після його виконання, що є недопустимим. Отримання відповідачем оплати відповідно до умов договору не може вважатися неправомірною дією, а тому в діях відповідача відсутній склад цивільного правопорушення. 
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.01.2021 апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/9633/20 передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) Куксова В.В., суддів: Яковлєва М.Л., Шаптали Є.Ю.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.02.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Укртрансгаз" на рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/9633/20. Призначено справу до розгляду на 24.03.2021.
04.03.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/9633/20 без змін.
19.03.2021 через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів Північного апеляційного господарського суду від відповідача надійшли письмові пояснення по справі.
В судовому засіданні 24.03.2021 оголошено перерву до 13.04.2021.
В судове засідання 13.04.2021 з`явилися представники сторін, які надали свої пояснення по справі №910/9633/20.
В судовому засіданні 13.04.2021 було оголошено вступну та резолютивну частини постанови суду.
У відповідності до вимог ч. ч. 1, 2, 5 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, 17.12.2015 між Публічним акціонерним товариством "Укртрансгаз" (організаційно-правова форма в подальшому змінена на Акціонерне товариство) (оператор) та Публічним акціонерним товариством по газопостачанню та газифікації "Полтавагаз" (замовник) укладено Договір транспортування природного газу №1512000727, який відповідає типовій формі договору транспортування природного газу, затвердженій постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2497 від 30.09.2015, відповідно до умов п. 2.1. якого оператор надає замовнику послуги транспортування природного газу на умовах, визначених у цьому договорі, а замовник сплачує оператору встановлену в цьому договорі вартість таких послуг.
Згідно з п. 2.2 Договору, послуги надаються на умовах, визначених у Кодексі газотранспортної системи, з урахуванням особливостей, передбачених цим договором.
За змістом п. 2.3. Договору, до послуг, які можуть бути надані замовнику за цим договором, належать: послуги замовленої потужності в точках входу та виходу до/з газотранспортної системи; послуги фізичного транспортування природного газу газотранспортною системою на підставі підтверджених номінацій; послуги балансування обсягів природного газу, які подаються до газотранспортної системи та відбираються з неї.
Відповідно до п. 2.5. Договору сторони погодили, що приймання-передача газу, документальне оформлення та подання звітності оператору здійснюється відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи.
Пунктом 5.1. Договору сторонами було погоджено, що порядок комерційного обліку природного газу (у тому числі приладового) та перевірки комерційних вузлів обліку, а також порядок приймання-передачі природного газу в точках входу/виходу до/з газотранспортної системи, визначення та перевірки параметрів якості в цих точках здійснюється сторонами відповідно до вимог Кодексу газотранспортної системи та з урахуванням цього договору.
Відповідно до п. 9.1. Договору, у разі виникнення у замовника негативного місячного небалансу та не врегулювання ним негативного місячного небалансу відповідно до Кодексу газотранспортної системи в строк до дванадцятого числа місяця, наступного за газовим місяцем, замовник зобов`язаний сплатити оператору за послуги балансування.
Згідно з п. 9.2 Договору вартість послуг балансування за газовий місяць визначається на підставі даних про негативний місячний небаланс замовника за формулою: Вбалансування = БЦГ х К х Qбг, де БЦГ - базова ціна газу; Qбг - обсяг негативного місячного небалансу відповідача; К - коефіцієнт компенсації, що дорівнює 1,2. При розмірі небалансу до 5% від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи, застосовується коефіцієнт, що дорівнює 1.
При цьому, у п. 9.4. Договору сторонами передбачено, що оператор до 14 числа місяця, наступного за газовим місяцем, надає замовнику на його електронну адресу розрахунок вартості послуг балансування та рахунок фактуру, останній зобов`язаний здійснити оплату у строк, що не перевищує 5-ти банківських днів.
Згідно з п. 11.4. Договору послуги балансування оформлюються одностороннім актом за підписом оператора газотранспортної системи на весь обсяг негативного місячного небалансу, неврегульованого замовником відповідно до Кодексу газотранспортної системи та розділу ІХ цього договору.
У п. 17.1. Договору сторони погодили, що договір набирає чинності з дня його укладення на строк до 31.12.2016, умови договору застосовуються до відносин сторін, які виникли до його укладення, а саме з 01.12.2015. Цей договір вважається продовженим на кожний наступний календарний рік, якщо не менше ніж за місяць до закінчення строку дії цього договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.
Позивач зазначає, що відповідачем було здійснено процедуру алокації та встановлено у позивача наявність негативних місячних небалансів природного газу:
-в жовтні 2017 року - 1 013 тис. куб. м.;
-в листопаді 2017 року - 99,086 тис. куб. м.;
-в грудні 2017 року - 65,989 тис. куб. м.;
-в січні 2018 року - 50.502 тис. куб. м.
У зв`язку з не врегулюванням небалансу за вказані вище періоди позивачем, в порядку, встановленому Кодексом газотранспортної системи, відповідачем були надані позивачу послуги балансування для врегулювання небалансів за вказані вище періоди на суму:
-в жовтні 2017 року - 9  756  224,38 грн.;
-в листопаді 2017 року - 1  036  682,28 грн.;
-в грудні 2017 року - 728  319,32 грн.;
-в січні 2018 року - 592  238,40 грн., про що відповідачем були оформлені і надані односторонні акти наданих послуг балансування природного газу, рахунки на оплату та розрахунки вартості наданих послуг балансування.
Позивачем були оплачені послуги балансування обсягів природного газу у жовтні 2017 року - січні 2018 року, що підтверджується платіжними дорученнями: № 8265 від 17.11.2017 на суму 9  756  224,38 грн.; № 9028 від 15.12.2017 на суму 436  682,28 грн.; №  9083 від 19.12.2017 на суму 300  000,00 грн.; № 9239 від 20.12.2017 на суму 300  000,00  грн.; № 395 від 17.01.2018 на суму 150  000,00 грн.; № 426 від 18.01.2018 на суму 200    000,00 грн.; № 444 від 19.01.2018 на суму 378  319,32 грн.; № 1310 від 19.02.2018 на суму 592  238,40 грн.
Позивач зазначає, що відповідачем було невірно розраховано вартість послуг балансування за жовтень 2017 року - січень 2018 року, оскільки в розрахунку було безпідставно застосовано коефіцієнт - 1, оскільки негативний небаланс замовника у спірний період становив до 5 % від обсягу природного газу, відібраного з газотранспортної системи, що підтверджується алокаціями замовника.
Згідно алокації (звіт) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу Акціонерного товариства "Полтавагаз", між замовниками послуг транспортування (постачальниками) в жовтні 2017 року з газотранспортної до газорозподільної системи надійшло природного газу, згідно актів приймання-передачі 72  559,343 тис. куб. м. в тому числі з мереж Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 56  477,158 тис. куб. м. Обсяг небалансу в жовтні 2017 року, згідно даних відповідача становить 1 013,958 тис. куб. м., що складає 1,397 % від обсягу газу відібраного з газотранспортної системи.
Згідно алокації (звіт) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу Акціонерного товариства "Полтавагаз", між замовниками послуг транспортування (постачальниками) в листопаді 2017 року з газотранспортної до газорозподільної системи надійшло природного газу, згідно актів приймання-передачі 100 598,849 тис. куб. м. в тому числі з мереж Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 77  944,597 тис. куб. м. Обсяг небалансу в листопаді 2017 року, згідно даних відповідача становить 99,086 тис. куб. м., що складає 0,98 % від обсягу газу відібраного з газотранспортної системи.
Згідно алокації (звіт) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу Акціонерного товариства "Полтавагаз", між замовниками послуг транспортування (постачальниками) в грудні 2017 року з газотранспортної до газорозподільної системи надійшло природного газу, згідно актів приймання-передачі 92  173,331 тис. куб. м. в тому числі з мереж Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 72  675,777 тис. куб. м. Обсяг небалансу в грудні 2017 року, згідно даних відповідача становить 65,989 тис. куб. м., що складає 0,072 % від обсягу газу відібраного з газотранспортної системи.
Згідно алокації (звіт) про поділ фактичного обсягу (об`єму) природного газу, відібраного з точки виходу Акціонерного товариства "Полтавагаз", між замовниками послуг транспортування (постачальниками) в січні 2018 року з газотранспортної до газорозподільної системи надійшло природного газу, згідно актів приймання-передачі 110  379,715 тис. куб. м. в тому числі з мереж Акціонерного товариства "Укртрансгаз" 87  603,963 тис. куб. м. Обсяг небалансу в січні 2018 року, згідно даних відповідача становить 50,502 тис. куб. м., що складає 0,046 % від обсягу газу відібраного з газотранспортної системи.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що розрахунок вартості послуг балансування за жовтень 2017 року - січень 2018 року із застосуванням коефіцієнту 1,2 призвів до надлишкової оплати позивачем коштів на загальну суму 2 018 910,73 грн.
Позивач звертався до відповідача з листом № 06.2/4060 від 19.05.2020 з проханням здійснити коригування актів надання послуг балансування обсягів природного газу за жовтень 2017 року - січень 2018 року з урахуванням коефіцієнту компенсації, що дорівнює 1 та повернути позивачу безпідставно отримані кошти в сумі 2  018  910,72 грн.
Проте відповідач не здійснив коригування актів надання послуг балансування обсягів природного газу за жовтень 2017 року - січень 2018 року з урахуванням коефіцієнту компенсації, що дорівнює 1 та не повернув позивачу кошти в сумі 2  018  910,72 грн., що і стало підставою для звернення до суду.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався тим, що відповідачем безпідставно проведено розрахунок послуг з балансування обсягів природного газу у період жовтень 2017 року - січень 2018 року з урахуванням коефіцієнту компенсації 1,2, що призвело до збільшення вартості таких послуг та покладання на позивача додаткових витрат за послуги балансування газу.
Розглянувши апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз", колегія суддів дійшла висновку, що вона підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч. 2 ст.11 Цивільного кодексу України).
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України).
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 22 Закону України "Про ринок природного газу" з метою виконання функцій, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, оператор газотранспортної системи зобов`язаний здійснювати балансування та функції оперативно-диспетчерського управління газотранспортною системою в економний, прозорий та недискримінаційний спосіб.
Пунктом 5 глави 1 Розділу І Кодексу ГТС визначено, що небаланс - різниця між обсягами природного газу, поданими замовником послуг транспортування для транспортування на точці входу, та відібраними замовником послуг транспортування з газотранспортної системи на точці виходу, що визначається за процедурою алокації.
Відповідно до глави 1 Розділу XIV Кодексу ГТС замовник послуг транспортування є відповідальним за виникнення небалансу, у тому числі щодо споживачів, з якими укладені договори постачання, та зобов`язується застосувати всі доступні заходи для його уникнення. При розрахунку небалансу замовників послуг транспортування оператор газотранспортної системи враховує всі обсяги газу у розрізі кожного замовника послуг транспортування, переданого до газотранспортної системи та відібраного з газотранспортної системи, у тому числі у розрізі його контрагентів (споживачів). Перевищення обсягів відібраного природного газу з газотранспортної системи над обсягами переданого природного газу є негативним небалансом, а перевищення обсягів переданого природного газу над обсягами відібраного природного газу - позитивним небалансом. Оператор газотранспортної системи надсилає замовнику послуг транспортування відомості для визначення статусу небалансу замовника послуг транспортування. Відомості про статус небалансу надаються замовнику послуг транспортування за допомогою інформаційної системи.
Згідно з п. 1-2 глави 3 Розділу XIV Кодексу ГТС оператор газотранспортної системи визначає місячний небаланс для кожного місяця як різницю між обсягом природного газу, який замовник послуг транспортування передав у точках входу і отримав з газотранспортної системи у точках виходу за цей газовий місяць. Місячний небаланс розраховується оператором газотранспортної системи до 10-го числа наступного місяця на підставі фактичних даних, одержаних у процесі алокації, яку здійснює оператор газотранспортної системи.
Підпунктом 2 п. 7 глави 3 Розділу XIV Кодексу передбачено, що місячний небаланс, який виник у замовника послуг транспортування та не був врегульований в строк до 12-го числа наступного місяця, врегульовується оператором газотранспортної системи за рахунок таких заходів: при негативному місячному небалансі - за рахунок надання природного газу замовнику послуг транспортування в рамках послуги балансування для покриття ним неврегульованого обсягу природного газу.
Главою 4 розділу ХІV Кодексу ГТС встановлено, що розрахунок вартості послуг балансування (ПБ), що були надані замовнику послуг транспортування за місяць, проводиться оператором газотранспортної системи після закінчення газового місяця на підставі даних про місячний небаланс замовника послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3-5 глави 3 цього розділу. Підставою для проведення розрахунку послуг з балансування є односторонній акт про надання послуг балансування обсягів природного газу, оформлений оператором газотранспортної системи відповідно до умов договору транспортування природного газу. Оператор газотранспортної системи до 14-го числа місяця, наступного за звітним, надає замовнику послуг транспортування односторонній акт про надання послуг балансування на обсяги природного газу, місячного небалансу замовника послуг транспортування, що був не врегульований ним відповідно до пунктів 3-5 глави 3 цього розділу, рахунок на оплату, звіт по точкам входу/виходу замовника послуг транспортування (що має містити деталізацію по споживачах замовника послуг транспортування на точках виходу). Замовник послуг транспортування повинен здійснити оплату у строк, що не перевищує 5 банківських днів з дня отримання ним зазначених документів.
Суд зауважує, що ст. 16 Цивільного кодексу України, положення якої кореспондують з положенням ст. 20 Господарського кодексу України, встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Зазначеними нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Як захист права розуміють державно-примусову діяльність, спрямовану на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною. Спосіб захисту може бути визначений як концентрований вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи, право чи інтерес якої порушені, правового результату. Спосіб захисту втілює безпосередню мету, якої прагне досягнути суб`єкт захисту (позивач), вважаючи, що таким чином буде припинено порушення (чи оспорювання) його прав, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам слід зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Так, у рішенні від 15.11.1996 у справі "Чахал проти Об`єднаного Королівства" Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголосив, що зазначена норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, передбачених Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дали би змогу компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції та надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасниці Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ акцентував, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, передбачених національним правом.
Стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається цією статтею, повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема його застосування не повинно бути ускладнено діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення ЄСПЛ у справі "Афанасьєв проти Украни" вд 05.04.2005).
Отже, зрештою ефективний засіб повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, а це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Аналогічну правову позицію викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц, від 27.11.2018 у справі № 905/2260/17.
Разом із цим, пред`явлені позивачем вимоги про зобов`язання відповідача здійснити коригування актів наданих послуг з балансування обсягів природного газу, не призведуть до реального поновлення прав позивача в разі задоволення позову.
При цьому, особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї (частина 2 ст. 14 Цивільного кодексу України).
Отже, обраний позивачем спосіб захисту шляхом зобов`язання відповідача здійснити коригування актів наданих послуг з балансування обсягів природного газу за висновками колегії суддів не є ефективним та не призведе до реального поновлення прав позивача, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків, що позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
Дослідивши наявні в матеріалах справи документи, зокрема алокації ПАТ "Полтавагаз", акти надання послуг балансування газу та методику їх розрахунку, суд першої інстанції дійшов правомірного та обґрунтованого висновку, що розмір небалансу позивача складає менше 5% від обсягу природного газу, який було відібрано з газотранспортної системи, у зв`язку з чим в силу пункту 9.2 Договору, слід застосовувати коефіцієнт компенсації 1.
Зважаючи на вищевикладене, на переконання колегії суддів, відповідачем безпідставно проведено розрахунок послуг з балансування обсягів природного газу у період жовтень 2017 року - січень 2018 року з урахуванням коефіцієнту компенсації 1,2, що призвело до збільшення вартості таких послуг та покладання на позивача додаткових витрат за послуги балансування газу.
Здійснивши перерахунок заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що він є арифметично вірним, у зв`язку із чим дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 2 018 910,73 грн. підлягають задоволенню, проте, судова колегія не погоджується із таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Згідно п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 №20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) цей Порядок визначає механізм перерахування субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату і податку на додану вартість, що сплачується Національною акціонерною компанією "Нафтогаз України" та ПАТ "Укртрансгаз", а також за рахунок надходження до загального фонду державного бюджету від погашення податкового боргу, в тому числі реструктуризованого або розстроченого (відстроченого) з податку на додану вартість, що сплачується виробниками електроенергії і вугледобувними підприємствами (далі - субвенція).
А відповідно до п. 7 вказаної Постанови для проведення розрахунків відповідно до цього Порядку всі учасники відкривають рахунки в органах Казначейства, крім енергопостачальних компаній, державного підприємства "Енергоринок", які проводять розрахунки за спожиту електроенергію через поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті в уповноваженому банку. Розрахункове обслуговування цих рахунків здійснюється на умовах, визначених договором, що укладається між органами Казначейства та суб`єктами підприємницької діяльності. Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", ПАТ "Укртрансгаз", державне підприємство "Енергоринок", виробники електроенергії та вугледобувні підприємства підписують з учасниками розрахунків спільні протокольні рішення протягом п`яти робочих днів. До розрахунків включаються нараховані суми пільг лише в межах обсягів фактичного використання (споживання) ресурсів (товарів, послуг) відповідно до довідки, що надається постачальниками ресурсів (товарів, послуг). Учасник розрахунку має право відмовитися від підписання спільного протокольного рішення виключно за умови відсутності боргу перед учасником за товари/послуги, який планується погасити відповідно до цього Порядку.
Порядок та умови надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.05.2017 №332:
- ці Порядок та умови визначають механізм надання у 2017 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування (далі - субвенція). Субвенція надається з державного бюджету місцевим бюджетам для погашення різниці між фактичною вартістю теплової енергії, послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води, централізованого водопостачання та водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги, та тарифами, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи органами місцевого самоврядування (далі - різниця між фактичною вартістю та тарифом), за рахунок джерел, зазначених у статті 31 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік", та джерел наповнення спеціального фонду державного бюджету, визначених пунктами 13 і 14 статті 11 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" (пункт 1);
- підставою для проведення розрахунків з погашення різниці між фактичною вартістю та тарифом є договір про організацію взаєморозрахунків, який укладається підприємствами, що виробляли, транспортували та постачали теплову енергію, надавали послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, централізованого водопостачання і водовідведення, постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) населенню та/або іншим підприємствам теплопостачання, централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню такі послуги (далі - надавачі послуг), та іншими учасниками розрахунків з погашення заборгованості згідно з довідкою, що підтверджує наявність в учасників розрахунків кредиторської та/або дебіторської заборгованості (без урахування пені, штрафних і фінансових санкцій) на дату укладення такого договору. Кількість сторін зазначеного договору є необмеженою та визначається такою кількістю надавачів послуг та інших учасників розрахунків з погашення заборгованості (далі - учасники розрахунків), виконання договору якими забезпечить погашення різниці між фактичною вартістю та тарифом і надходження до державного бюджету коштів у повному обсязі. Учасниками розрахунків є: територіальні органи Казначейства; структурні підрозділи з питань фінансів обласних, районних, Київської міської, районних у м. Києві держадміністрацій або структурні підрозділи з питань фінансів виконавчих органів міських (міст обласного значення) рад, сільських, селищних, міських рад об`єднаних територіальних громад, що утворилися згідно із законом та перспективним планом формування територій громад (далі - місцеві фінансові органи); надавачі послуг та їх правонаступники; суб`єкти господарювання, що здійснюють відведення та очищення стічних вод; газодобувні підприємства, ПАТ "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", її філії, дочірні підприємства і компанії; суб`єкти господарювання, що здійснюють транспортування, постачання та розподіл природного газу; підприємства, що здійснюють передачу та постачання електричної енергії (далі - енергопостачальники); державне підприємство "Енергоринок"; державне підприємство "НЕК "Укренерго"; енергогенеруючі компанії; суб`єкти господарювання, що здійснюють постачання та/або споживання вугільної продукції; державне підприємство "Вугілля України"; державне підприємство "Держвуглепостач"; угледобувні підприємства. Учасниками розрахунків можуть бути суб`єкти господарювання незалежно від форми власності. Взаєморозрахунки можуть бути проведені між надавачами послуг. Із суб`єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу, та енергопостачальниками, газодобувними або вугледобувними підприємствами проводяться розрахунки з погашення кредиторської заборгованості за спожиті енергоносії (пункт 3).
Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затверджений постановою Кабінету міністрів України від 04.03.2002 №256 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин):
- цей Порядок визначає відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу (в тому числі послуг з транспортування, розподілу та постачання), послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; доставки громадянам повідомлень про призначення субсидії; допомоги сім`ям з дітьми, малозабезпеченим сім`ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу за рахунок субвенцій з державного бюджету (пункт 1);
- фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах обсягів, затверджених у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення, районних бюджетах, бюджетах об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету (пункт 2);
- головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (пункт 3).
Порядок розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.06.2014 № 217:
- цей Порядок визначає механізм розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків з постачальником природного газу, на якого покладено спеціальні обов`язки (пункт 1);
- усі категорії споживачів, яким здійснюється продаж теплової енергії та/або надання комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання гарячої води, сплачують їх вартість шляхом перерахування коштів виключно на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями та їх структурними підрозділами в уповноваженому банку для відповідної категорії споживачів. У разі коли у платіжному дорученні (касовому документі) споживача теплової енергії або комунальних послуг з централізованого опалення, послуг з постачання теплової енергії, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з постачання гарячої води реквізити рахунка одержувача коштів за теплову енергію та/або комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання теплової енергії, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання гарячої води не відповідають реквізитам спеціального рахунка, відкритого теплопостачальною або теплогенеруючою організацією, банк (підприємство поштового зв`язку або орган Казначейства), що приймає платіжний документ, повертає його без виконання з надісланням відповідного повідомлення споживачеві (пункт 8);
- уповноважений банк здійснює перерахування коштів, що надходять на спеціальні рахунки, відкриті теплопостачальними і теплогенеруючими організаціями, згідно з реєстром нормативів перерахування коштів, що надходять як плата за теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання теплової енергії, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання гарячої води від усіх категорій споживачів та як плата теплопостачальних організацій за вироблену теплогенеруючими організаціями теплову енергію (далі - реєстр нормативів), що затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (пункт 9);
- уповноважений банк згідно з умовами договору банківського рахунка здійснює перерахування коштів за спожиту теплову енергію та/або надані комунальні послуги з централізованого опалення, послуги з постачання теплової енергії, послуги з централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання гарячої води із спеціальних рахунків, відкритих структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій, на спеціальні рахунки теплопостачальних і теплогенеруючих організацій двічі на день, а саме: до 10-ї години - залишок коштів на початок операційного дня; до 17-ї години - кошти, що надійшли протягом операційного дня на спеціальні рахунки, відкриті структурними підрозділами теплопостачальних і теплогенеруючих організацій. Уповноважений банк до 12-ї години операційного дня здійснює відповідно до реєстру нормативів розподіл коштів, що надійшли за попередній день від структурних підрозділів теплопостачальних і теплогенеруючих організацій та споживачів, і перерахування коштів на рахунки з урахуванням вимог пунктів 14 - 26 цього Порядку (пункт 13).
Колегія суддів зауважує, що аналіз змісту вищенаведених нормативних актів вказує на те, що держава взяла на себе бюджетне зобов`язання щодо відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населенню, яке використовує субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг, а саме - витрат на придбання природного газу, його транспортування магістральними та переміщення розподільчими газопроводами.
Запроваджуючи механізм взаємних розрахунків між підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава забезпечує відшкодування частини витрат підприємств паливно-енергетичного комплексу, пов`язаних із газопостачанням населення, яке використовує житлові субсидії та має пільги з оплати комунальних послуг. Тобто держава офіційно визнає неспроможність підприємств паливно-енергетичного комплексу забезпечити вчасні розрахунки в цій частині (залежно від рівня отриманих пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній ліцензованій території діяльності).
Визнаючи неможливість розрахунків у цій частині підприємствами паливно-енергетичного комплексу, держава, приймаючи відповідні нормативно-правові акти, змінює характер регулювання відповідних правовідносин, що склалися між сторонами на підставі укладених між ними договорів.
Тобто правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами в цій частині (у розмірі отриманих пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача) зазнають імперативного регульованого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг та субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів державою в особі відповідних державних органів приймаються підзаконні нормативні акти.
Таким чином, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, зокрема адміністративного (бюджетного), застосування та чинність яких не залежить від того, чи передбачали сторони у договорі відповідні умови.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 31.05.2019 зі справи №924/296/18.
Зокрема, судом першої інстанції не було надано жодної правової оцінки, щодо застосування до спірних правовідносин Постанови Кабінету Міністрів Україин від 11.01.2005, якою було затверджено «Порядок перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій» та доказам, які наявні в матеріалах справи, а саме платіжному дорученню №8265 від 17.11.2017, з якого вбачається, що сплату за надані послуги балансування за жовтень 2017 року в сумі 9 756 224,38 грн. було проведено позивачем на підставі вказаної Постанови Кабінету міністрів за кошти, що були виділені державною з державного бюджету України на погашення заборгованості підприємствам паливно-енергетичного комплексу.
Колегія суддів звертає увагу, що в матеріалах справи наявне спільне протокольне рішення про організацію взаєморозрахунків за теплопостачання, природний газ та послуги з постачання, транспортування, розподілу природного газу №3927/у за рахунок коштів загального фонду державного бюджету.
Відповідно до п. 2.6. вищезазначеного спільного рішення, позивач перераховує відповідачу кошти в сумі 9 756 224,38 грн. за надані послуги балансування обсягів природного газу за 2017 рік згідно договором від 17.12.2015 №1512000727 із записом у графі «призначення платежу» «Постанова Уряду від 11.01.2005 №20, дата та номер спільного протокольного рішення, за надані послуги балансування обсягів природного газу за 2017 рік, договір від 17.12.2015 №1512000727, у тому числі ПДВ 1  626  037,40 грн.».
Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що оплата вартості послуг балансування в сумі 9 756 224,38 грн. за жовтень здійснювалася позивачем за рахунок коштів загального фонду Державного бюджету України.
Водночас, позивач просить суд стягнути надлишково сплачені суми за надані послуги з балансування за жовтень в розмірі 1 626 037,40 грн. саме на його користь.
Із приписів ч. 1 ст. 177 ЦК України слідує, що об`єктом цивільних прав є речі, у тому числі гроші.
Як передбачено ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1 ст. 319 ЦК України).
Згідно ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами.
Колегія суддів зазначає, що позивач вимагає повернути йому сплачені на підставі спільного протокольного рішення кошти загального фонду Державного бюджету України, які не є його власністю та щодо яких встановлено спеціальний режим використання згідно відповідного цільового призначення, а отже позивач не наділений правом на розпорядження ними виключно на власний розсуд, в тому числі правом вимоги їх повернення.
До того ж, на виконання пунктів 2.7. вищезгаданого спільного протокольного рішення ПАТ "УКРТРАНСГАЗ" перераховує Стороні останній ПАТ "НАК "Нафтогаз України" кошти за природний газ згідно з Договором від 31.01.2017 за №1701001564-ВТВ.
А за умовами п. 2.8. спільного протокольного рішення, Сторона остання перераховує кошти до загального фонду Державного бюджету України, або на рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Таким чином, в кінцевому ланцюгу взаєморозрахунків сплачені відповідачу позивачем на підставі спільного протокольного рішення грошові кошти за послуги балансування в сумі 9  756  224,38 були перераховані до загального фонду Державного бюджету України та не можуть бути стягнуті з ПАТ "УКРТРАНСГАЗ".
Зважаючи на вищевикладене в сукупності, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача 392  873, 30 коп. надмірно сплачених грошових коштів. В іншій частині позову судова колегія відмовляє.
Згідно зі ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд враховує, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. 
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не можна розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довід. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у контексті конкретних обставин справи.
Згідно з ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. 
За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації" зазначено, що одним із завдань вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. 
Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України") і з неї випливає, що ігнорування судом доречних аргументів сторони є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Так, у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen v. Finland), №  37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії" (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч.1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, Північний апеляційний господарський суд приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, крім того неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні місцевого господарського суду, не відповідають обставинам справи, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню, з прийняттям нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, в порядку ст. 129 ГПК України, покладаються пропорційно на сторін пропорційно задоволеним вимогам за апеляційною скаргою.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Укртрансгаз" - задовольнити частково.
Рішення Господарського суду міста Києва від 26.11.2020 у справі №910/9633/20 скасувати, виклавши резолютивну частину в наступній редакції:
«Позов Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" до Акціонерного товариства "Укртрансгаз" про стягнення 2 018 910,73 грн. та зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Стягнути з Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, місто Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, ідентифікаційний код 30019801) на користь Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" (36000, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця Володимира Козака, будинок 2А, ідентифікаційний код 03351912) 392 873 (триста дев`яносто дві тисячі вісімсот сімдесят три грн.) 30 коп. надмірно сплачених грошових коштів, 5 894 (п`ять тисяч вісімсот дев`яносто чотири грн.) 00 коп. судового збору.
У іншій частині позову - відмовити.»
Стягнути з Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Полтавагаз" (36000, Полтавська обл., місто Полтава, вулиця Володимира Козака, будинок 2А, ідентифікаційний код 03351912) на користь Акціонерного товариства "Укртрансгаз" (01021, місто Київ, Кловський узвіз, будинок 9/1, ідентифікаційний код 30019801) 36  584 (тридцять шість тисяч п`ятсот вісімдесят чотири грн.) 49 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.
Видачу наказів доручити Господарському суду міста Києва.
Матеріали справи № 910/9633/20 повернути до господарського суду першої інстанції.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку, строки та випадках, передбачених ГПК України.
Повний текст постанови складено 22.04.2021.

Головуючий суддя                                                            В.В. Куксов 

Судді                                                                                Є.Ю. Шаптала

                                                                                М.Л. Яковлєв