КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД                                       
                                                                                03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-А

Справа № 375/2383/19                                                                                                        Головуючий у 1 інстанції - Зінкін В.І.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8711/2021                                                                 Доповідач  -  Мараєва Н.Є.     
                                               
                                                       ПОСТАНОВА 
                                                   ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
15.06.2021 р. Київський Апеляційний  суд    в складі  суддів судової  палати з розгляду 
цивільних  справ :
Головуючого - Мараєвої Н.Є.,
Суддів -  Заришняк Г.М., Рубан С.М.
При секретарі - Гаврюшенко К.О.
Розглянули у відкритому  судовому  засіданні  в  приміщенні Київського апеляційного
суду  в порядку спрощеного позовного провадження 
Цивільну справу за апеляційною скаргою 
           ОСОБА_1     
на  рішення  Таращанського районного суду  Київської області від 1.03.2021 року
в справі за позовом ОСОБА_2   до  ОСОБА_1 , 
ОСОБА_3 
           про стягнення  коштів
Заслухавши  доповідь  судді Мараєвої Н.Є.,  пояснення осіб, які з`явилися, перевіривши  
матеріали   справи, обговоривши  доводи  апеляційної  скарги, колегія суддів,-
                                                             В с т а н о в и л а :
Рішенням Таращанського районного суду  Київської області від 1.03.2021 року задоволено позов  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення  коштів.
Стягнуто з  ОСОБА_1 та ОСОБА_3   на користь ОСОБА_2 по 130830 грн. з кожного та  вирішено питання  про судові  витрати.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1   просить  це рішення скасувати  і постановити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на незаконність даного рішення, зокрема,  що суд неповно з`ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права.
Апеляційна  скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом,  27 червня 2019 року між позивачем та відповідачами було укладено попередній договір, посвідчений 27.06.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мартиненко І.С., зареєстровано в реєстрі за № 484, згідно п.1.1. якого сторони зобов`язалися в порядку і на умовах, встановлених цим Договором укласти в нотаріальній формі договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 та з кадастровим номером 3222484400:10:003:0142, цільове призначення для ведення індивідуального садівництва, розташованої на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, не пізніше 18-00 год.  до 30 вересня 2019 року та на праві спільної власності в рівних частинах належить відповідачам (а.с.7-9).
На підтвердження дійсних намірів про наступне укладення основного договору позивач сплатив відповідачам гарантійну забезпечувальну суму у розмірі 261 660 грн., що еквівалентно 10 000 доларів США за курсом НБУ на день укладення попереднього договору (п.1.8 попереднього договору), що підтверджується підписаним ними попереднім договором.
Згідно  п.1.8 попереднього договору  сторони домовилися, що зазначена грошова сума підлягає заліку в ціну земельної ділянки, вказану в п.1.12.2 попереднього договору, яку покупець має заплатити продавцю в порядку та на умовах, визначених цим договором.
З метою підтвердження дійсних намірів позивача на укладання основного договору купівлі-продажу земельної ділянки 27 вересня 2019 року, ним було направлено на адресу відповідачів письмову пропозицію та уточнення до пропозиції про укладення основного договору цінними листами з описом вкладення (а.с.12-19).
Згідно довідки № 125/51/04/-2019, виданої слідчим СВ Оболонського управління поліції ГУНП у м. Києві, позивач звертався до Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві із заявою про те, що 24.09.2019 року  невстановлена особа таємно шляхом вільного доступу заволоділа гаманцем, в якому знаходились : паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ «ВМW Х5» д.н.з. НОМЕР_1 , посвідчення водія на ім`я ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про дану подію було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №12019100050007080 від 25.09.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.185 КК України (а.с.11). 
30.09.2019 позивач звернувся до приватного нотаріуса із заявою, у якій в зв`язку із викраденням документів, яке мало місце 24.09.2019 р., просив вчинити нотаріальні дії - посвідчити договір купівлі-продажу земельної ділянки на підставі поданих ним документів : оригіналу паспорта громадянина України для виїзду за кордон, копії довідки про присвоєння ідентифікаційного номера (а.с.20).
Проте, 02.10.2019 р. за № 45/02-31 нотаріусом було  винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме : відмовлено позивачу у посвідченні договору купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер: 3222484400:10:003:0142, площею 0,1000 га, що розташована на території Дмитрівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, у зв`язку з неподанням останнім документів необхідних для вчинення нотаріальної дії, тобто, неподанням документа, що підтверджує присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податків та документа (паспорта  громадянина України або довідки, витягу  про реєстрацію місця проживання), необхідного для встановлення місця посвідчення договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.с.21-22).
Згідно  ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Згідно ч.3 цієї статті передбачено, що зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Таким чином, у зв`язку з неукладанням основного договору попередній договір 30.09.2019 року припинив  свою  дію.
У зв`язку із цим, 03.10.2019 року позивач звернувся до відповідачів з вимогою про повернення йому авансу, який було отримано ними за попереднім договором (а.с.23-26).
Однак, відповідачі відмовилися повернути позивачу аванс.
Відповідно до ч.1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ч.1 статті 628 ЦК України  зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно  статтею 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна зі сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.        
Згідно ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Отже, ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
Аванс не має забезпечувальної функції. Якщо основний договір не укладено з ініціативи будь-якої зі сторін, то аванс повертається його власникові.
Аналогічна позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 07 липня 2020 року справа № 296/10217/15-ц провадження № 14-727цс19.
З огляду на викладене, встановивши, що у передбачений попереднім договором строк сторони не уклали договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна, суд першої  інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що платіж, переданий позивачем відповідачам за попереднім договором, є авансом, а тому, підлягає поверненню власникові в розмірі 261 660 грн., що еквівалентно 10 000 доларів США за курсом НБУ на день укладення попереднього договору.
Крім того, вина позивача у неукладенні основного договору у судовому засіданні не доведена, тому не підлягає до застосування п.1.11 попереднього договору від 27.06.2019 р.
Згідно  статтею 524 ЦК України зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. 
Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.
Згідно ч.2 статті 524 та ч.2 статті 533 ЦК України - сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Тому,  суд  правильно вважав, що оскільки, позивач передав відповідачам 261 660 грн., що еквівалентно 10 000 доларів США, до спірних правовідносин підлягає застосуванню частина друга статті 533 ЦК України, та стягнув  із обох відповідачів по 130 830,00 грн. на користь позивача.
За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов  висновку щодо   задоволення  позову.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування  не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом  повно  з`ясовано  обставини  справи, дана належна оцінка доказам. 
Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.
Доводи апеляційної скарги  висновків суду не спростовують.  
Підстав для скасування рішення суду не вбачається.
Керуючись ст.ст.268, 352, 367, 368,  374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -
                                                       
                                           П о с т а н о в и л а :   
Апеляційну скаргуОСОБА_1   - залишити без задоволення,  а  рішення  Таращанського районного суду  Київської області від 1.03.2021 року  - залишити  без  змін. 
Постанова може бути оскаржена до Верховного Суду  протягом  тридцяти днів з  дня  складення  повного  судового рішення.
Повний текст складено   16.06.2021 р.
 
Головуючий  :    
                                                                  Судді :