ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/185/21  Номер провадження 22-ц/814/1250/21	Головуючий у 1-й інстанції Свістєльнік Ю. М.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2021 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду
цивільних справ:
головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 березня 2021 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
03 лютого 2021 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк»), звернулося до ОСОБА_1 з вищевказаним позовом.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 звернулася до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (з 14 червня 2018 року - АТ КБ «ПриватБанк») з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву №б/н від 25 серпня 2010 року. 
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладено на банківському сайті складають договір між нею та банком, що підтверджується її підписом у заяві. Відповідач ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли на момент підписання анкети-заяви, що підтверджується її підписом у заяві. Оскільки відповідач була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк» шляхом підписання Заяви, то між сторонами був укладений Договір про надання банківських послуг. 
На виконання умов договору, відповідачу було відкрито картковий рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому було збільшено до 11000,00 грн. 
Умовами договору, відповідач зобов`язувалася погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання. 
Відповідач взяті на себе зобов`язання виконує з порушенням, у зв`язку з чим, станом на 28 грудня 2020 року її заборгованість перед банком складає 20610,64 грн, з яких: 18098,41 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2512,23 грн – заборгованість за простроченими відсотками.
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість на загальну суму 20610,64 грн та судові витрати у сумі 2270,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 16 березня 2021 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» станом на 28 грудня 2020 року за кредитним договором б/н від 25 серпня 2010 року:
-18098,41 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту;
-2512,23 грн – заборгованість за простроченими відсотками,
а всього 20610,64 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судовий збір у сумі 2270,00 грн.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
З рішенням суду не погодилася ОСОБА_1 , оскарживши його в апеляційному порядку. 
Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенніпозову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості.
Позиція учасників справи
Узагальнені доводи, наведені в апеляційній скарзі
На думку ОСОБА_1 , оскаржуване рішення суду прийняте: з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи; з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи; з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Відповідач в апеляційній скарзі посилається на те, що АТ КБ «ПриватБанк» не доведено належними і допустимими доказами наявність заборгованості та взагалі факт існування договірних відносин щодо отримання кредиту. 
Крім того, відповідач посилається на пропуск АТ КБ «ПриватБанк» строку позовної давності. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку.
Щодо розгляду справи без виклику сторін
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи, що ціна позову становить 20610, 64 грн та беручи до уваги положення частини тринадцятої статті 7 та статті 369 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без виклику сторін в порядку письмового провадження. 
Встановлені обставини справи
Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 25 серпня 2010 року (а.с. 16).
При цьому, відповідачем при підписанні Анкети-заяви була підписана довідка про умови кредитування до договору ОСОБА_1 , у якій, зокрема, визначена процентна ставка по договору (а.с. 17).
Станом на 28 грудня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість за кредитним договором б/н від 25 серпня 2010 року у сумі: 18098,41 грн – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 2512,23 грн – заборгованість за простроченими відсотками, а всього 20610,64 грн.
Позиція апеляційного суду
Щодо договірних відносин у сфері кредитування  та доведеності розміру заборгованості
Суд першої інстанції правильно вказав, що як зазначено в частині першій статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Як зазначено в частині першій статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідач зазначає, що АТ КБ «ПриватБанк» не доведено належними і допустимими доказами факт існування між позивачем і відповідачем договірних відносин щодо отримання кредиту та наявності заборгованості.
Проте, згідно частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною першою статті 89 ЦПК Україн и визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частина друга зазначеної статті).
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя).
Виходячи з того, що у справах про стягнення кредитної заборгованості до предмета доказування включаються серед іншого обставини щодо розміру заборгованості, відповідно розрахунок заборгованості є належним доказом наявності та розміру заборгованості.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 548/15991/13-ц та постанові від 30 жовтня 2019 року у справі № 361/2385/18-ц.
Звертаючись до суду із цим позовом АТ КБ «ПриватБанк» надав суду, зокрема, анкету-заяву від 25 серпня 2010 року за підписом відповідача; довідку про умови кредитування, із зазначенням умов кредитування за підписом ОСОБА_1 ; розрахунок заборгованості; виписку по рахунку; довідку про видачу відповідачу кредитних карток, із зазначенням строку їх дії (строк дії останньої 08/20), довідку про зміну умов кредитування (зміна кредитного ліміту). 
При цьому, позивач стверджував і довів, що згідно виписки по картковим рахункам позичальник користувалася кредитними коштами та частково виконувала свої зобов`язання щодо їх повернення.
У постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №161/5267/20 викладена правова позиція, відповідно до якої доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Разом з тим, відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
При цьому згідно пункту 3 вказаного Положення клієнтські рахунки це особові рахунки, за якими обліковуються кошти клієнтів банку. До клієнтських рахунків належать кореспондентські, поточні, вкладні (депозитні) рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу).
Отже, наявна в матеріалах справи виписка по рахунку, за яким обліковуються кошти клієнта банку, в сукупності з іншими доказами, може підтверджувати заборгованість ОСОБА_1 за виданим кредитом, що спростовує доводи апеляційної скарги про відсутність договірних відносин у сфері кредитування, неотримання коштів за кредитом та доведеності розміру заборгованості.
Чинне законодавство України не містить вимог щодо засобів доказування за допомогою яких має підтверджуватись розмір заборгованості. Відповідно застосовуються загальні правила щодо доказів та обов`язків щодо доказування. Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що наданий банком розрахунок, виписка по рахунку та довідки є належними доказами та допустимими засобами доказування у цій справі. 
Суд звертає увагу, що власного розрахунку заборгованості відповідачем не надавалося, обґрунтованих доводів щодо неправильності наданого позивачем розрахунку не зазначалося. 
Зважаючи на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором. 
Відтак, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши оцінку доказам відповідно до положень статті 89 ЦПК України в їх сукупності.
Щодо інших доводів апеляційної скарги
Щодо відсутності підпису відповідача
В апеляційній скарзі позивач вказує, що вона не підписувала такі документи як «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифи банку» однак, факт виникнення кредитних правовідносин та наявна заборгованість, як уже зазначалося, доведено АТ КБ «ПриватБанк» іншими доказами у їх сукупності.
Тому сам факт не підписання «Умови та правила надання банківських послуг» та «Тарифів банку» за наявності інших доказів, яким підтверджується виникнення кредитних правовідносин не дає підстави для відмови у задоволенні позову.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідач не надала суду доказів, які б спростовували її підпис на заяві-анкеті та довідці про умови кредитування. 
Щодо строку позовної давності
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).
Відповідно до частини першої  статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до частин першої, третьої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.
Слід зазначити, що у правовідносинах, в яких використовуються платіжні картки як спосіб надання/отримання кредитних коштів, якщо умовами договору визначено щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту у повному обсязі -  зі спливом останнього дня місяця дії картки.
Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року, 6-61цс14 від 18 червня 2014 року, № 6-95цс14 від 17 вересня 2014 року, № 6-103цс14 від  24 вересня 2014 року,  № 6-134цс14 від 1 жовтня 2014 року, № 6-167цс14 від 12 листопада 2014 року.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідач користувалась кредитними картками АТ КБ «ПриватБанк» отримуючи кошти в межах кредитного ліміту та вносячи кошти в рахунок погашення заборгованості. 
Останні платежі по сплаті заборгованості зроблені 08 травня 2020 року в сумі 852, 94 грн, 18 серпня 2020 року в сумі 2000,00 грн, 19 серпня - 66,39 грн, 20 серпня 2020 року - 67,96 грн, а термін дії останньої виданої кредитної карти закінчився у серпні 2020 року. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишати судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні. 
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл витрат.
Оскільки апеляційний суд не задовольняє вимоги відповідача, не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється при розгляді цієї апеляційної скарги.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 16 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 травня 2021 року.

Головуючий                         В.П. Пікуль 

Судді                 Т.В. Одринська

                                                                               О.О. Панченко