ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2021 року	Львів	Справа № 380/9657/20 пров. № А/857/6040/21	

  Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Носа С. П.,
суддів –                                                            Онишкевича Т. В., Шевчук С. М.;

          розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року у справі № 380/9657/20 (головуючий суддя Гулкевич І. З., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії,- 

        ВСТАНОВИВ:

30 жовтня 2020 року Львівським окружним адміністративним судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо не нарахування та невиплати позивачу індексації грошового забезпечення з 01.01.2016 по 31.07.2019 та нарахування індексації з базовими місяцями січень та серпень 2017, зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.07.2019 з базовими місяцями – січень 2008 та березень 2018.
В обґрунтування вимог позовної заяви вказано, що під час проходження ОСОБА_1 військової служби у військовій частині НОМЕР_1 йому, всупереч вимогам законодавства, не виплачувалась індексація грошового забезпечення. Нарахування та виплата індексації грошового забезпечення гарантована Законом України від 06.02.03 № 491-IV «Про індексацію грошових доходів населення» та постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення». Зобов`язання суб`єкта владних повноважень нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення є недостатнім для відновлення порушеного права позивача та не забезпечить ефективного поновлення порушених прав ОСОБА_1 . Оскільки в період з 01.01.2008 по 01.03.2018 посадові оклади військовослужбовців були незмінними, то січень 2008 року та березень 2018 року необхідно встановити базовими місяцями для нарахування індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 з метою захисту його порушених прав.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року позов задоволено повністю. Визнано протиправними дії навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення із врахуванням базових місяців січня 2017 року, серпня 2017 року та бездіяльність навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 до 31.07.2019. Зобов`язано навчальний центр Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) нарахувати та виплатити, із врахуванням виплачених сум,   ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 31.07.2019 із врахуванням базових  місяців - січень 2008 року та березень 2018 року. Стягнуто з навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1000 грн. 
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, відповідачем – навчальним центром Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ), подано апеляційну скаргу, в якій висловлено прохання скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позовної заяви або направити справу до Верховного Суду для ухвалення висновку щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказано, що зобов`язання навчального центру Національної гвардії України при розрахунку індексації за період з 01.01.2016 по 31.07.2019 застосувати січень 2008 року та березень 2018 року як базові місяці є безпідставним, оскільки до 15.12.2015 діяв інший механізм визначення та обрахунку індексації. Так, постанова КМУ від 17.07.2003 №1078 «Про затвердження Порядку проведення індексації грошових доходів населення» не містить поняття «базовий місяць», на відміну від редакції від 15.12.2015. Прийняття підвищення тарифних окладів, яке сталося до 15.12.2015 порушує принцип правової визначеності та суперечить ч.1 ст.58 Конституції України, згідно якої закони не мають зворотної дії в часі.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів зробила висновок, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – залишити без змін з таких підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом начальника навчального центру Національної гвардії України (по стройовій частині) від 31.07.2019 № 162 ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та знято зі всіх видів забезпечення з 31.07.2019.
05.10.2020 представником ОСОБА_1 – адвокатом В. Розман направлено до навчального центру Національної гвардії України адвокатський запит з проханням надати виписку з особової картки про грошове забезпечення ОСОБА_1 за 2017 – 2020 роки з метою надання клієнту якісної правової допомоги.
26.10.2020 навчальним центром Національної гвардії України у відповідь на адвокатський запит від 05.10.2020 направлено адвокату В. Розману довідки про грошове забезпечення ОСОБА_1 .
Згідно з особистою карточкою на грошове забезпечення та заробітну плату ОСОБА_1 йому у 2016 році нараховано індексацію грошового забезпечення в таких розмірах: серпень 2016 року - 118,90 грн, вересень 2016 року - 118,90 грн, жовтень 2016 року - 59,45 грн, листопад 2016 року - 59,45 грн.
Відповідно до довідок про грошове забезпечення навчального центру Національної гвардії України ОСОБА_1 за період з січня 2017 по листопад 2018  року не нараховано індексації грошового забезпечення, вказано, що базовий місяць для нарахування індексації - січень 2017 року та серпень 2017 року. За період з грудня 2018 року по липень 2019 року ОСОБА_1 нараховано індексацію грошового забезпечення в таких розмірах: грудень 2018 – 71,08 грн, січень 2019 - 71,08 грн, лютий 2019 року - 71,08 грн, березень 2019 року – 134,47 грн, квітень 2019 року – 134,47 грн, травень 2019 року – 134,47 грн, червень 2019 року – 134,47 грн, липень 2019 року – 206,72 грн.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Судом апеляційної інстанції здійснено перевірку висновків суду першої інстанції щодо відповідності дій відповідача вимогам ч. 2 ст. 2 КАС України, внаслідок чого суд апеляційної інстанції погоджується з такими та вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Частиною 6 ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
Згідно із ст. 3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін обчислюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях.
Згідно із ст. 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. ч. 2, 6 ст. 5 Закону України  «Про індексацію грошових доходів населення» підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Проведення індексації грошових доходів населення здійснюється у межах фінансових ресурсів бюджетів усіх рівнів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування на відповідний рік.
Згідно із ст. 6 Закону України  «Про індексацію грошових доходів населення»  у разі виникнення обставин, передбачених статтею 4 цього Закону грошові доходи населення визначаються як результат добутку розміру доходу, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, та величини індексу споживчих цін.
Порядок проведення індексації грошових доходів населення визначається Кабінетом Міністрів України.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначені Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078  (далі - Порядок № 1078).
Відповідно до п. 1-1 Порядку № 1078 підвищення грошових доходів громадян у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін. Індексація грошових доходів населення проводиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 103 відсотка. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком починаючи з березня 2003 р. - місяця опублікування  Закону України від 6 лютого 2003 р. № 491-IV  «Про внесення змін до Закону України  «Про індексацію грошових доходів населення». Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений в абзаці другому цього пункту.
Відповідно до абз. 5 п. 2 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані в гривнях на території України, які не мають разового характеру, зокрема, грошове забезпечення військовослужбовців, поліцейських, осіб рядового і начальницького складу, посадових осіб митної служби.
Згідно з абз.абз. 1, 2, 5, 6 п. 4 Порядку № 1078 індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення.
У межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, індексуються оплата праці (грошове забезпечення), допомога по безробіттю та матеріальна допомога у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації безробітного, що надаються залежно від страхового стажу у відсотках середньої заробітної плати, стипендії.
Частина грошових доходів, яка перевищує прожитковий мінімум, встановлений для відповідних соціальних і демографічних груп населення, індексації не підлягає.
Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків.
Абзацами 1,  6 п. 5 Порядку № 1078 визначено, що у разі підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, значення індексу споживчих цін у місяці, в якому відбувається підвищення, приймається за 1 або 100 відсотків.
Обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з місяця, наступного за місяцем підвищення зазначених грошових доходів населення.
Сума індексації у місяці підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
До чергового підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, до визначеної суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації, зазначеного у пункті 1-1 цього Порядку.
Відповідно до пп. 2 п. 6 Порядку № 1078 виплата сум індексації грошових доходів здійснюється за рахунок джерел, з яких провадяться відповідні грошові виплати населенню: підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з державного бюджету, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів державного бюджету.
У рішенні від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення ч. 2  ст. 233 Кодексу законів про працю України  Конституційний Суд України зазначив, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Як зазначив Верховний Суд у постановах від 19 червня 2019 року (справа №825/1987/17), від 20 листопада 2019 року (справа № 620/1892/19), від 05 лютого 2020 року (справа № 825/565/17) індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення, є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 08 листопада 2005 року у справі Кечко проти України  (заява № 63134/00) зауважив, що в межах свободи дій держави визначати, які надбавки виплачувати своїм працівникам з державного бюджету. Держава може вводити, призупиняти чи закінчити виплату таких надбавок, вносячи відповідні зміни до законодавства. Однак, якщо чинне правове положення передбачає виплату певних надбавок і дотримано всі вимоги, необхідні для цього, органи державної влади не можуть свідомо відмовляти у цих виплатах, доки відповідні положення є чинними (п. 23 рішення). Також Суд не прийняв аргумент Уряду України щодо відсутності бюджетних асигнувань, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.
Крім того, Конституційний Суд України неодноразово розглядав питання, пов`язані з реалізацією права на соціальний захист, і сформулював правову позицію, згідно з якою  Конституція України  відокремлює певні категорії громадян України, що потребують додаткових гарантій соціального захисту з боку держави. До них, зокрема, належать громадяни, які відповідно до  ст. 17 Конституції України  перебувають на службі у військових формуваннях та правоохоронних органах держави, забезпечуючи суверенітет і територіальну цілісність України, її економічну та інформаційну безпеку, а саме: у Збройних Силах України, органах Служби безпеки України, міліції, прокуратури, охорони державного кордону України, податкової міліції, Управління державної охорони України, державної пожежної охорони, Державного департаменту України з питань виконання покарань тощо (рішення Конституційного Суду України від 06 липня 1999 року № 8-рп/99  у справі щодо права на пільги та від 20 березня 2002 року № 5- рп/2002 у справі щодо пільг, компенсацій і гарантій).
У зазначених рішеннях Конституційний Суд України вказав, що необхідність додаткових гарантій соціальної захищеності цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення зумовлена насамперед тим, що служба у Збройних Силах України, інших військових формуваннях та правоохоронних органах держави пов`язана з ризиком для життя і здоров`я, підвищеними вимогами до дисципліни, професійної придатності, фахових, фізичних, вольових та інших якостей. Це повинно компенсуватися наявністю підвищених гарантій соціальної захищеності, тобто комплексу організаційно-правових економічних заходів, спрямованих на забезпечення добробуту саме цієї категорії громадян як під час проходження служби, так і після її закінчення.
Отже, реалізація особою права, що пов`язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних, чинних на час виникнення спірних правовідносин, нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань.
Таким чином, обмежене фінансування жодним чином не впливає на наявність чи відсутність у позивача права на нарахування індексації грошового забезпечення, що є предметом спору у цій справі.
Поряд з цим, апеляційний суд зауважує, що згідно з особистою карточкою на грошове забезпечення та заробітну плату ОСОБА_1 та довідок про його грошове забезпечення,  позивачу нараховувалась індексація грошового забезпечення із застосуванням базових місяців – січень 2017 року та серпень 2017 року.
Натомість ОСОБА_1 вважає, що базовими місяцями для нарахування йому індексації грошового забезпечення повинні бути січень 2008 року та березень 2018 року.
З цього приводу колегія суддів зазначає, що базовим місяцем вважається місяць, в якому підвищена тарифна ставка (посадовий оклад) за посадою працівника, яку він займає. Визначення базового місяця залежить тільки від зміни розміру тарифної ставки (посадового окладу), яке вперше відбулось у січні 2008 року на підставі Постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07.11.2007. При цьому, загальна сума збільшення грошового забезпечення перевищила суму індексації нараховану в цьому місяці і відповідно до абз. 1 і 2, п. 5 Порядку № 1078 січень 2008 року став базовим місяцем для нарахування індексації грошового забезпечення позивача.
У подальшому після прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», якою затверджено схему тарифних розрядів за основними типовими посадами осіб офіцерського складу Збройних Сил, базовим місяцем для нарахування військовослужбовцям індексації став березень 2018 року.
З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду зазначає, що оскільки при нарахуванні індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 неправильно встановлено базові місяці, у спірний період нарахування індексації здійснювалось у занижених розмірах.
Щодо посилання апелянта на правову позицію викладену Верховним Судом у постанові від 15.10.2020 у справі №240/11882/19, згідно якої встановлення базового м`ясця для розрахунку індексації є дискреційними повноваженнями державного органу, слід зазначити, що у справі №240/11882/19 позивачу не було виплачено індексацію грошового забезпечення, а тому визначення базового місяця для розрахунку індексації було передчасною вимогою, тоді як в справі №380/9657/20 позивачу вже було частково виплачено індексацію грошового забезпечення. Таким чином, ці справа не є аналогічними.
Щодо посилання апелянта на надмірну суму, яка була стягнута судом першої інстанції з військової частини НОМЕР_1 в якості компенсації витрат ОСОБА_1 на правничу допомогу, слід зазначити наступне.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про зменшення витрат, які підлягають стягненню з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 на професійну правничу допомогу, з 3000 грн до 1000 грн. 
Відповідно до ч. 1  ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України  судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3  ст. 132 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ч. 2  ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
За правилами частини третьої цієї статті, для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
За правилами ч. 4 ст. 134 Кодексу адміністративного судочинства України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На виконання вимог цієї норми позивач подав: договір про надання правової допомоги від 05.10.2020;  акт виконаних робіт від 26.10.2020, квитанцію про проведення оплати від 26.10.2020 №ПН307, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії ВС № 1042894.
Як видно із поданих позивачем документів, розмір судових витрат позивача на надання правової (правничої) допомоги у цій справі становить 3000 грн.
Принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката закріплено у частині п`ятій статті 134 КАС України. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами; 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 5 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України).
З аналізу статті 134 КАС України вбачається, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат обґрунтовано у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Відповідно до частин дев`ятої  статті 139 КАС України  при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до  закону  досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
В даному випадку апеляційний суд зазначає, що дана справа згідно положень статті  12 КАС України  є справою незначної складності, з невеликим обсягом досліджуваних доказів, яка розглядається судом в порядку спрощеного позовного провадження.
Також, апеляційним судом враховано відомості Єдиного державного реєстру судових рішень http://reestr.court.gov.ua, за даними яких мають місце оприлюднення численних судових рішень судів різних інстанцій (в т.ч. рішення Верховного Суду у зразковій справі) з аналогічного предмету спору та аналогічними мотивами тим, що приведені у адміністративному позові позивача, що спрощувало роботу адвоката при підготовці даного адміністративного позову. 
Колегія суддів дослідивши докази надані на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, дійшла висновку, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу в суді не є співмірними по відношенню до складності справи та обсягом виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а розмір заявлених витрат не є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що присудженню на користь позивача підлягають судові витрати на правничу допомогу адвоката на рівні 1000 грн.
З врахуванням вказаного аналізу законодавства та матеріалів справи, колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду приходить до висновку про правильність рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог.
Згідно з  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Керуючись статтями 241, 250, 308, 311, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                      ПОСТАНОВИВ:
     
Апеляційну скаргу навчального центру Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) – залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 12 січня 2021 року у справі № 380/9657/20 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	С. М. Шевчук