Ухвала
 
09 червня 2021 року
м. Київ
 
справа № 707/2642/19
провадження № 61-9284ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до ОСОБА_1 про компенсацію страхового відшкодування, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2019 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт») звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про компенсацію страхового відшкодування.
 
Позов мотивовано тим, що 06 липня 2017 року між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та ОСОБА_2 укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом № АМ/0545689. Згідно з вказаним полісом позивач застрахував цивільно-правову відповідальність страхувальника пов`язану з експлуатацією автомобіля «Citroen», державний номер НОМЕР_1 . 07 лютого 2018 року у м. Черкаси сталась дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля «Citroen», державний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «Тоуоtа», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 .
Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15 березня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого 124 Кодексом України про адміністративні правопорушення. Подія, яка відбулася 07 лютого 2018 року у м. Черкаси за участю забезпеченого автомобіля під керуванням ОСОБА_1 , є страховим випадком відповідно до статі 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», тому відповідно до статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», 08 січня 2019 року позивачем отримано повідомлення про настання страхового випадку від постраждалої особи ОСОБА_3 
 
31 січня 2019 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Брітіш Авто Клаб Асістанс» складено звіт № 21552, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля «Тоуоtа», державний номер НОМЕР_2 , становить 225 183,34 грн. Позивачем складено страховий акт від 08 жовтня 2019 року № 8864 і на його підставі та згідно із заявою про виплату страхового відшкодування від потерпілої особи, відповідно до норм статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивачем платіжним дорученням від 09 жовтня 2019 року № 5568 перераховано страхове відшкодування у розмірі 100 000,00 грн.
 
Згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ/0545689, а саме розділу 6 Полісу встановлено, що документ, що посвідчує особу (для пільговика документ, що підтверджує його право на зменшення розміру страхового платежу) - пенсійне посвідчення серія НОМЕР_3 від 08 лютого 2016 року, яке належить ОСОБА_2 . Транспортним засобом «Citroen», державний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП керував ОСОБА_1 .
 
Посилаючись на вимоги статей 13.2, 38-1.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просив стягнути із відповідача на його користь грошові кошти у сумі 50 000,00 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 1 921,00 грн.
 
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2020 року, залишеним без змін постановою Черкаського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року, позов ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн.
 
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовано тим, що за кермом забезпеченого транспортного засобу перебував ОСОБА_1 та з його вини 07 лютого 2018 року сталася ДТП, страховий поліс згідно з договором укладений із власником автомобіля ОСОБА_2 - матір?ю відповідача, яка є пенсіонеркою та передала керування автомобілем ОСОБА_1 , тому останній зобов`язаний компенсувати позивачу 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 000,00 грн, оскільки на нього не поширюється пільга у вигляді знижки щодо сплати страхового платежу. 
 
03 червня 2021 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пунктів 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом позову у цій справі є стягнення грошових коштів у розмірі 50 000,00 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (227 000,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.
 
Касаційна скарга не містить посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.
 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, та касаційна скарга не містить посилання на  передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 19 жовтня 2020 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 20 квітня 2021 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до ОСОБА_1 про компенсацію страхового відшкодуваннявідмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик