КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
    03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2117/2021                                        
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
         30 березня 2021року                                                                м. Київ
                                                                                                                Справа 753/20062/19
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого   судді-доповідача                            Ящук Т.І., 
суддів                                                                        Немировської О.В., Чобіток А.О.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка подана представником Криловою Оленою Леонідівною, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Лужецької О.Р.,
у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
 
встановив:
 
У жовтні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся  до суду з позовом  до відповідача  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 25.10.2011 року   ОСОБА_1 підписала заяву № б/н про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк», відповідно до якої відповідач отримала кредит у розмірі 2000 грн. на картковий рахунок у вигляді встановленого кредитного ліміту. Оскільки відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав та має заборгованість, позивач був змушений звернутися з відповідним позовом до суду та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 21 426 грн. 75 коп. та витрати по сплаті судового збору -  1921 грн.
 
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто із   ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» суму заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту в розмірі 1996 грн. 67 коп. та судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1921 грн.  В іншій частині позовних вимог -  відмовлено.
 
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ КБ «Приватбанк» - Крилова О.Л. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, порушення норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.  
Вказує, що відповідач, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про неукладеність договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.  Відповідач користувався коштами, погашав заборгованість, отже приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, погоджувався із розміром боргу, в т.ч. із нарахованими відсотками та неустойкою. Жодних заперечень щодо розміру боргу до банку від відповідача не було, що свідчить про мовчазну згоду із розміром боргу, в т.ч. з нарахованими відсотками та неустойкою.
Зазначає, що при вирішенні даного спору суд першої інстанції мав виходити із положень ст.ст. 634, 1054, ЦК України. У даній справі договір у встановленому законом порядку відповідачем не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачем укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору.
Звертає увагу на те, що 25.10.2011 року відповідач отримав на картковий рахунок кредит у розмірі 300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 2000 грн. У той же день 25.10.2011 року відповідачем було підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитка «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». В кінці довідки зазначено: «3 фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів ознайомлений». У вказані довідці зазначено: базова відсоткова ставка за користування кредитом - 2,5% на місяць - нараховується на залишок не простроченої заборгованості з розрахунку 360 днів в році, розмір щомісячних платежів у розмірі 7% від заборгованості, строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; порядок нарахування пені за невчасне погашення заборгованості. 
Тобто, сторонами при укладенні кредитного договору були досягнути усі істотні умови договору. Підписання відповідачем Довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» є належним доказом ознайомлення із умовами кредитування, що підтверджено постановами Верховного суду від 04.12.2019 року по справі № 750/6058/17-ц, від 23.12.2019 року по справі № 572/1169/17, від 12.02.2020 року по справі № 382/327/18-ц, від 26.02.2020 року по справі № 355/1091/17.
Зазначає, що із виписки чітко прослідковується, що відповідач користувався грошима, отримував кошти через банкомат, розплачувався за товар в магазині, а отже й отримав кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.
Звертає увагу на те, що користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення боргу, відповідач фактично погоджувався з Умовами та Правилами надання банківських послуг та тарифами, які діяли, як на момент укладення договору, а також продовжуючи користуватись коштами приєднувався до редакції тих Умов та Правил, а також Тарифів, які діяли на момент користування кредитними коштами. 
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_1 не подавала.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до  ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд виходив з того, що у заяві позичальника процентна ставка не зазначена, а також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Тому суд дійшов висновку, що  відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погодився із тим, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
 
Рішення суду в частині стягнення заборгованості по тілу кредиту не оскаржується, а тому  відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України судом апеляційної інстанції в цій частині не переглядається. 
З висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення відсотків та штрафів колегія суддів не погоджується, враховуючи наступне. 
 
            Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
            Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
            Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
            Згідно з ст. ст. 526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
            Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Статтею 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.      Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
            Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
            Згідно з ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
            Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).
            Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
 
Звертаючись до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, представник позивача посилався на те, що відповідач звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 25.10.2011 року, згідно з якою отримала кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем до позовної заяви, вбачається, що позивач вказує на наявність у відповідача  станом на 30.09.2019 року заборгованості у розмірі 21426 грн. 75 коп., з яких: 1996 грн. 67 коп. - тіло кредиту; 16 563 грн. 45 коп. - заборгованість по відсоткам; 1370 грн. 12 коп. - пеня та комісія; 500 грн. - фіксована частина штрафу; 996 грн. 51 коп. - процентна складова штрафу.
З матеріалів справи вбачається, що 25 жовтня 2011 року відповідач  ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку.
            Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, банк подав до суду Анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк», довідку про умови кредитування, розрахунок заборгованості, виписку з карткового рахунку за договором, довідку про видані картки, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, та копію паспорту громадянина України - відповідача.
Відповідно до змісту вказаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 25 жовтня 2011 року відповідач  ОСОБА_1 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.
25 жовтня 2011 року ОСОБА_1 підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»  до договору, укладеного  з ОСОБА_1 (а.с. 8). 
Згідно з довідкою про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду,  ОСОБА_1  ознайомлена з фінансовими умовами надання цієї платіжної картки  і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується її особистим підписом.
З вказаної довідки вбачається, що базова процентна ставка (нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів в році) становить 2,5 %  на місяць (30 % річних). Розмір щомісячних платежів та термін їх внесення (що включають плату за користування кредитних коштів у звітному періоді) становить 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. та не більше залишку заборгованості, до 25 числа місяця, наступного за звітним. Також удовідці встановлено відповідальність у вигляді пені та штрафів за порушення сплати обов`язкових платежів.
Таким чином, сторони ( ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк») погодили умови, порядок і строк виконання зобов`язання, визначили розмір процентів за користування коштами та досягли згоди з усіх істотних умов за договором  від 25 жовтня 2011 року.
Отже, підписавши довідку про ознайомлення із умовами кредитування, відповідач погодилася у письмовому вигляді з умовами кредитування, які передбачали сплату процентів за користування кредитними коштами, відповідальність за невиконання зобов`язання, а також відповідальність у вигляді штрафів за порушення сплати обов`язкових платежів  (500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків, суд зазначив, що у заяві від 25.10.2011 року процентна ставка не зазначена.
Однак, вказане посилання суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, оскільки відповідно до довідки про умови кредитування, підписаної ОСОБА_1 ,  сторони обумовили та погодили розмір відсоткової ставки, а саме - 2,5 % на місяць (30 % річних) на залишок заборгованості,  а також відповідальність у вигляді штрафів за порушення сплати обов`язкових платежів  (500 грн. + 5 % від суми заборгованості за кредитним лімітом) ( а.с. 8).
 За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення відсотків за користування кредитом та штрафів за порушення сплати обов`язкових платежів, оскільки сторони погодили та досягли згоди з усіх істотних умов кредитування, що підписані особисто позичальником ОСОБА_1 25 жовтня 2011 року. 
 
 Разом з тим, відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» про видачу ОСОБА_1 кредитних карток, картка під номером НОМЕР_1 була відкрита 25 жовтня 2011 року, з терміном дії до останнього дня липня 2015 року, а картка НОМЕР_2 була відкрита 15 березня 2012 року, з терміном дії до останнього дня вересня 2015 року.
Отже, строк дії виданої відповідачу кредитної картки закінчився 30 вересня 2015 року.
Відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду у постановах  від 28 березня 2018 року (справа № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року (справа № 14-154цс18) та від 31 жовтня 2018 року ( справа № 202/4494/16-ц), припис абзацу 2 частини першої     статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.  Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. 
Відповідно до п.3.3 Положення про здійснення операцій з використанням платіжних засобів, затвердженого постановою Національного банку України від 30 квітня 2010 року № 223, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, кредитна лінія під операції зі спеціальними платіжними засобами відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту заборгованості або граничної суми кредитування. Строк дії кредитної лінії, яка відкривається під платіжні засоби, установлюється договором.
Відповідно до умов договору у вигляді Анкети-заяви від 25.10.2011 року та довідки про умови кредитування, сума наданого кредиту підлягає поверненню зі спливом останнього дня місяця дії картки.  З викладеного слідує, що зі спливом строку дії картки закінчується і строк кредитування, тому строк кредитування  за договором, укладеним між сторонами 25.10.2011 року, закінчився 30 вересня 2015 року. 
З розрахунку заборгованості, наявного в матеріалах справи, вбачається, що станом на 30.09.2015 року загальна заборгованість відповідача за процентами, нарахованими за період з 01 листопада 2011 року по 30 вересня 2015 року, становила 4247 грн. 82 коп.  
Отже, право кредитодавця АТ КБ «Приватбанк» нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом припинилось після спливу строку кредитування, тобто після вересня 2015 року, проте позивач продовжував нараховувати проценти за користування кредитом до 30 вересня 2019 року, загальний розмір яких на вказану дату становив 16 563 грн. 45 коп. 
За таких обставин нарахування банком процентів за період з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2019 року на загальну суму 12 315 грн. 63 коп. є безпідставним, адже після спливу строку кредитування у позивача відсутнє право нараховувати проценти за кредитом, а тому у задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за користування кредитом за період з 01 жовтня 2015 року по 30 вересня 2019 року необхідно відмовити.
 
За викладених обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» про стягнення відсотків за користування кредитом за період  з 01 листопада 2011 року по 30 вересня 2015 року на суму 4247 грн. 82 коп. є обґрунтованими та підлягають задоволенню. 
На підставі підписаної відповідачем довідки про умови кредитування також підлягає стягненню з відповідача  штраф за порушення строків погашення кредиту  у розмірі 500 грн. ( фіксована частина) та 312, 22 грн. (процентна складова - 5% від суми задоволених позовних вимог), всього 812 грн. 22 коп.
 
Разом з тим, позовні вимоги про стягнення заборгованості за пенею та комісією, що нараховані за порушення строків виконання кредитних зобов`язань на загальну суму 1370, 12 грн.,  колегія суддів вважає необґрунтованими з наступних підстав.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
У статті 61 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Як вбачається з довідки про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, для позичальника запроваджено обов`язок зі сплати як пені за невчасне погашення заборгованості, так і штрафу  при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів.
Враховуючи викладене, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором - свідчить про недотримання імперативних положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Такий правовий висновок зроблено Верховним Судом України у постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, що підлягає застосуванню в оцінці спірних правовідносин.
Отже, чинним законодавством запроваджено заборону одночасного застосування подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про неможливість одночасного стягнення з відповідача штрафу та пені у межах відповідальності за зобов`язаннями за кредитним договором, за одне і те саме порушення -  строків виконання грошових зобов`язань.
Крім того, з матеріалів справи та наданого розрахунку заборгованості вбачається, що сума в розмірі 1370, 12 грн., нарахована як комісія та пеня одночасно, тобто окремий розрахунок пені відсутній, та позивачем заявлено  про одночасне стягнення заборгованості за пенею та комісією у вказаному розмірі, тоді як законодавством не передбачено такого виду цивільно-правової відповідальності як комісія, оскільки це є лише платою за послуги банку.
Враховуючи викладене, колегія суддів  дійшла висновку про необґрунтованість заявлених вимог про стягнення «комісії та пені»  на суму 1370 грн. 12 грн., а тому у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити з вищевикладених підстав.
 
Відповідно до вимог ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги позивача та наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості і ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача : процентів за користування кредитом за період з 01 листопада  2011 року по 30 вересня 2015 року - 4247 грн. 82 коп., штрафу - 812 грн. 22 коп., а всього - 5060 грн. 04 коп.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягають стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги пропорційно сумі задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позивачем за подання апеляційної скарги сплачений судовий збір у розмірі 2881,5 грн., то сума судових витрат, що підлягає відшкодуванню позивачу пропорційно задоволеній частині позовних вимог становить: 2881, 5 грн. х 26% = 749, 19 грн.
Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 376, 381-383 ЦПК України, суд
 
постановив:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задовольнити частково.
Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року - скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості  та прийняти в цій частині постанову:
Позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за відсотками за користування кредитом за період з 25 жовтня 2011 року по 30 вересня 2015 року - 4247 грн. 82 коп. та штраф - 812 грн. 22 коп., а всього - 5060 (п`ять тисяч шістдесят) грн. 04 коп. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення відсотків, штрафу, пені та комісії  - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 749 (сімсот сорок дев`ять) грн. 19 коп. 
В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 04 листопада 2020 року - залишити без змін.
Позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДРПОУ 14360570.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 .
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з  дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України,  протягом тридцяти днів  шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

    Суддя  - доповідач:                                                                    Ящук Т.І. 

                        Судді:                                                                        Немировська О.В.
                                                           
Чобіток А.О.