Номер провадження: 22-ц/813/1926/21 
Номер справи місцевого суду: 523/14831/19
Головуючий у першій інстанції Середа І.В.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14.04.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

                головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
                                     суддів: Дришлюка А.І., Громіка Р.Д.,
                        при секретарі: Павлючук Ю.В., 

 за участю: відповідача ОСОБА_1 та її представника Бандури Б.Ю.,

               у відкритому судовому засіданні переглянув апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня 2020 року по справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно,-

В С Т А Н О В И В:

23 вересня 2019 року АТ «УкрСиббанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу з прилюдних торгів за ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій з метою погашення заборгованості за кредитним договором про стягнення боргу у розмірі 73 432,50 доларів США.
В обґрунтування вимог позивач вказував на те, що за договором про надання споживчого кредиту №11290199000, укладеного 30 січня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 , банк надав відповідачу кредит у іноземній валюті в розмірі 90 000 доларів США, з оплатою 12,9 % річних за користування кредитом, який повинен був бути повернутий не пізніше 01 лютого 2038 року. 
В забезпечення виконання кредитних зобов`язань в той же день було укладено договір іпотеки предметом якого стала квартира АДРЕСА_1 , яка була придбана за кредитні кошти одним із подружжя ОСОБА_3 в інтересах сім`ї, тому створює обов`язки і для іншого подружжя ОСОБА_1 .. 
У зв`язку з тривалим невиконанням позичальником ОСОБА_3 умов кредитного договору банк звернувся з позовом про стягнення кредитної заборгованості в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .. Під час розгляду справи банку стало відомо, що відповідач ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак зобов`язання у розмірі 73432,50 долари США залишилися невиконаними. Позивачу стало відомо, що спадкоємцем ОСОБА_3 є його донька, яка прийняла спадщину. У зв`язку із зазначеним банк звернувся з даним позовом до суду та просив задовольнити вказані вимоги в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 , яка є законним представником відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, вказуючи на те, що ОСОБА_3 до 06 січня 2015 року виконувалися добросовісно зобов`язання та всього сплачено 98 680,98 доларів США. Після вказаної дати він не зміг платити за кредитом через втрату роботи. Банк звернувся з вимогою про повернення боргу в сумі 64 282,32 долари США в строк до 28.05.2015р.. Позивач вимагає різні суми боргу, а в даній справі не надав належного доказу для підтвердження дійсного розміру заборгованості. Крім того, пропущено строк пред`явлення кредитором вимог, тоді як відповідач повідомляла банк про смерть ОСОБА_3 ..
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня 2020 року позов залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі АТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. 
 У судове засідання до суду апеляційної інстанції представник позивача АТ «УкрСиббанк» та відповідач ОСОБА_2 не з`явились, але про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, що підтверджується поштовим повідомленням про отримання ними судових повісток. 
Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
Явка сторін не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.
Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення за таких підстав.
У частинах 1 та 2 статті 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За загальними правилами статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом.
Так судом першої інстанції встановлено наступні обставини, що не оспорюються:
30 січня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту №11290199000, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит в іноземній валюті в розмірі 90 000 доларів США, з оплатою 12,9% річних за користування кредитом, який повинен був бути повернутий не пізніше 01 лютого 2038 року.
30 січня 2008 року в якості забезпечення кредитних зобов`язань між сторонами укладено договір іпотеки за умовами якого ОСОБА_3 передано в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 .
У зв`язку з невиконанням умов договору банк звертався до відповідача ОСОБА_3 з вимогою повернути суму боргу в розмірі 64 282,32 долари США до 28.05.2015р., тобто банк змінив строк виконання основного зобов`язання, встановивши кінцеву дату 28 травня 2015 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , про що складено актовий запис №473 Новокаховським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ в Херсонській області.
У 2017 році позивач вже звертався з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 79 446,10 гривень. Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 липня 2019 року справа №523/5633/17 вказаний позов залишено без задоволення.
18 вересня 2019 року АТ «УкрСиббанк» направив до суду поштою позов до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про звернення стягнення на майно.
Як видно з договору купівлі-продажу від 30 січня 2008 року спірна квартира була придбана ОСОБА_3 ..
Позивачем станом на 13 вересня 2019 року здійснено розрахунок заборгованості за кредитом, яка склала 73 432,50 доларів США, де 60 367,40 доларів США - кредитна заборгованість, 13 065,10 доларів США заборгованість по процентам.
За матеріалами спадкової справи №108/2016, відкритої ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відмовилися від спадщини після ОСОБА_3 на користь доньки спадкодавця ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Таким чином між сторонами склалися правовідносини з приводу виконання спадкоємцями зобов`язань спадкодавця.
Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права й обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за винятком прав і обов`язків, зазначених у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 цього Кодексу).
Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України).
Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем, визначені у частинах третій, четвертій статті 1268, статті 1269 ЦК України.
Так, згідно із частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 цього Кодексу «Оформлення права на спадщину»).
Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.
Разом з тим незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).
Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.
Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).
Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов`язку, передбаченого статтею 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.
Оскільки зі смертю боржника зобов`язання з повернення позики входять до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статті 1282 ЦК України щодо обов`язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.
В справі що розглядається позивач заявив вимоги до спадкоємців саме на підставі норм статей 1281, 1282 ЦК України.
Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен зі спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.
Відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, зареєстрованої Міністерстві юстиції України 03 березня 2004 року за № 283/8882, нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений статтею 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту.
Таким чином, стаття 1281 ЦК України не встановлює певного порядку пред`явлення вимог кредиторів. Пред`являння вимог може відбуватися як безпосередньо спадкоємцю, так і через нотаріуса.
Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців.
У відповідності до частин 2 та 3 статті 1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємці, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від дня настання строку вимоги.
Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина 4 статті 1281 ЦК України).
Отже, недотримання кредитором строків, передбачених статті 1281 ЦК України, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.
Судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, оскільки банк як кредитор не пред`явив вимогу до спадкоємця протягом шести місяців починаючи з листопада 2017 року, оскільки ОСОБА_1 в письмових запереченнях у справі №523/5633/17 повідомила про дату смерті ОСОБА_3 та додала копію свідоцтва, тому враховуючи норму ч. 4 ст. 1281 ЦК України (в редакції станом на 27.06.2016р.) банк пропустив вказаний строк, який є преклюзивним, а відтак і позбавлений права вимоги до спадкоємця.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач раніше не міг реалізувати свої права щодо подання вимог до спадкоємця ОСОБА_2 , оскільки під час розгляду цивільної справи №127/1244/17, на яку посилається суд першої інстанції, представник банку не з`являвся у судові засідання та не був обізнаний про смерть ОСОБА_3 не підтверджено ніякими доказами.
Відповідно до ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.
Доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні місцевим судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
На підставі викладених норм права та досліджених доказів, оскільки позивач не надав належних та допустимих доказів, що він пред`явив свої вимог до спадкоємців боржника протягом встановленого ст. 1281 ЦК України строку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недотримання ним шестимісячного строку пред`явлення вимоги, що є підставою для відмови у задоволенні позову.
Всі інші доводи апеляційної скарги зводяться до іншого тлумачення норм матеріального права, ніж допущене судом першої інстанції та до переоцінки доказів, а на правильність висновків суду першої інстанції не впливають та їх не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд першої інстанції відповідно до ст. ст. 89, 263 ЦПК України ухвалив рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Правильно встановив правовідносини, які виникли між сторонами та випливають із встановлених обставин, та визначив правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, внаслідок чого дійшов законного і обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Доводами скарг, які належним чином не доведені, висновки суду не спростовані.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційні скарги без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382 - 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 03 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції. 
Повний текст судового рішення складено: 23 квітня 2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М.Драгомерецький 

А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік