ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2021 року	Львів	Справа № 161/11539/20 пров. № А/857/6055/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В.
суддя                                                     Запотічний

секретар судового засідання                     Гнатик А.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року (головуючий суддя Олексюк А.В., м.Луцьк) у справі №161/11539/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Волинської митниці Держмитслужби про скасування постанови про порушення митних правил, –

В С Т А Н О В И В:

21 липня 2020 року ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з позовом до Волинської митниці Держмитслужби (далі – відповідач, Волинська митниця), в якому просив поновити строк та визнати протиправною та скасувати постанову №4388/20500/19 від 12 вересня 2018 року у справі про порушення митних правил.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що спірним рішенням його притягнуто до відповідальності на підставі ч.1 ст. 458 Митного кодексу України (далі - МК України) та накладено штраф у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів. Зазначав, що не був повідомлений відповідачем про дату час та місце розгляду справи, а відтак не міг бути присутнім під час прийняття спірного рішення. Крім того, заперечував проти вчинення ним порушення митних правил, оскільки усі митні платежі було сплачено з урахуванням первинних документів, що свідчили про придбання транспортного засобу, правдивість яких відповідач не ставить під сумнів.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року позов задоволено частково:
-          Скасовано постанову у справі про порушення митних правил №4388/20500/19 від 12 вересня 2020 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні порушення митних правил, предбачених ст. 485 МК України;
-           Провадження в справі про порушення митних правил №4388/20500/19 закрито в зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про порушення митних правил строку накладення адміністративного стягнення;
-          У задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, покликаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, Волинська митниця подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає про порушення позивачем митних правил, що підтверджується відповідними доказами, а відтак є підставою для притягнення його до відповідальності. При цьому відповідач наполягає на тому, що під час розгляду питання про притягнення позивача до відповідальності ним було дотримано встановленої МК України процедури. Зауважує, що повідомляв позивача про складання протоколу щодо нього, а також про дату, час та місце розгляду справи про порушення  митних правил. Разом з тим, зазначає, що поштову кореспонденцію по справі направляли позивачу за місцем проживання, однак така поверталась як невручена.
Учасники справи, їх представники в судове засідання на розгляд справи не з`явились, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
Особливості розгляду справ про притягнення до адміністративної відповідальності визначені в статті 286 Кодексу адміністративного судочинства України, а порядок повідомлення їх учасників ст. 268 цього ж Кодексу, відповідно до якої учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи з моменту направлення такого повідомлення працівником суду. Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
За відсутності сторін, на підставі ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню враховуючи наступне.
Як встановлено судом постановою Волинської митниці Держмитслужби від 12 вересня 2018 року в справі про порушення митних правил №4388/20500/18 ОСОБА_1 визнано виним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ст.485 Митного кодексу України та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 300 відсотків несплаченої суми митних платежів, що складає 180  828, 18 грн.
За змістом  згаданої вище постанови, 27 вересня 2016 року, посадовою особою м/п «Луцьк» Волинської митниці ДФС за митною декларацією типу ІМ40ДЕ №UA205070000/2016/036699, де декларантом (митним брокером) ТзОВ «Глорія-Імпекс-Плюс» був громадянин ОСОБА_2 , проведено митне оформлення товару «автомобіль вантажний, призначений для перевезення вантажів по дорогах загального користування, марка: «MERCEDES-BENZ», модель: «SPRINTER», календарний рік виготовлення: 2012, модельний рік виготовлення: 2012, номер кузова НОМЕР_1 , тип кузова: вантажний фургон, двигун: дизельний, робочий об`єм; 2987 см куб., потужність: 140 кВт. номер двигуна: не визначено, колісна формула: 4x2, загальна кількість місць, включаючи водія: 3, вантажопідйомність: 1084 кг, маса в разі повного навантаження: 3500 кг, категорія ТЗ за документами виробника: N1, виготовлений на базі вантажного автомобіля. Цей автомобіль був у користуванні, та слідував з компанії «АКОМІ SERVICES LP», 16/5 West Pilton Rise, Edinburgh, EН4 4UQ, England в адресу ТзОВ «ПХЦ-ГРУП», 43000, Волинська обл., м. Луцьк, вул. Рівненська, 76а, Україна за ціною 2 600 Євро.
За митне оформлення вказаного транспортного засобу, при його митній вартості у 183 714,49 гривень, було сплачено митних платежів на загальну суму 60 879 гривень 49 копійок.
27 липня 2018 року з Державної фіскальної служби України Волинської митниці ДФС з листом від 20 липня 2018 року №22185/7/99-99-20-02-01-17 надійшло звернення митних органів Литовської Республіки щодо підтвердження факту ввезення на митну територію України та митного оформлення автомобіля марки «MERCEDES-BENZ», модель: «SPRINTER», номер кузова НОМЕР_1 за експортною митною декларацією MRN №16LTLG3000EK008B29 та рахунком-фактурою (Pirkimo-Pardavino Sutartis) від 23 вересня 2016 року щодо купівлі-продажу даного транспортного засобу.
За результатами проведеного опрацювання зазначеного звернення митних органів Литовської Республіки та товаросупровідних документів до нього було встановлено, що згаданий вище автомобіль був проданий компанією «UAB AUKSELA», Knygnesio, 23, 72191, TAURAGE LT громадянці України ОСОБА_3 за ціною 8 900 Євро.
Відповідно до службової записки відділу адміністрування митних платежів Волинської митниці ДФС від 10 серпня 2018 року №1035/03-70-19-02-25, за митне оформлення зазначеного автомобіля, при його митній вартості у 259 615,59 гривень, необхідно було сплатити митні платежі у загальній сумі 85 168,15 гривень, тобто різниця між митними платежами, які було сплачено і митними платежами, які необхідно було сплатити становить 24 288 гривень 36 копійок.
Отже, на думку відповідача, позивач, який станом на 27 вересня 2018 року перебував на посаді керівника ТзОВ «ПХЦ-ГРУП» через декларанта (митного брокера) ТзОВ «Глорія-Імпекс-Плюс» ОСОБА_2 під час митного оформлення транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ», модель: «SPRINTER», номер кузова НОМЕР_1 , надав митну декларацію ІМ40ДЕ №UA205070000/2016/036699 від 27 вересня 2016 року, в якій заявив неправдиві відомості для визначення митної вартості товару, що призвело до несплати до Державного бюджету України митних платежів на суму 24 288,36 гривень.
З прийнятим відповідачем рішенням позивач не погоджувався,  а відтак звернувся в суд з позовом про його скасування.
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач не надав суду доказів отримання позивачем оскарженої у цій справі постанови, а відтак строк на звернення до суду слід поновити. При цьому суд першої інстанції вважав, що адміністративне стягнення на позивача було накладене поза межами 6 місяців з дня його вчинення, а тому оспорена постанова відповідача підлягає скасуванню. В той же час суд першої інстанції в задоволенні позовної вимоги про визнання оскарженої постанови протиправною суд відмовив, оскільки такого способу захисту порушеного права ч.3  ст.286 КАС України  не передбачено, а права та законні інтереси позивача повністю поновлені за фактом скасування оскаржуваної постанови із закриттям справи про порушення митних правил.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступні міркування.
Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодекс адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Частиною першою  статті 467 МК України (в редакції, чинній на час вчинення інкримінованого позивачу правопорушення щодо подання недостовірних даних у митних деклараціях) визначено, що якщо справи про порушення митних правил відповідно до статті 522 цього Кодексу розглядаються органами доходів і зборів, адміністративне стягнення за порушення митних правил може бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а у разі розгляду органами доходів і зборів справ про триваючі порушення митних правил, у тому числі передбачені статтями 469, 477-481, 485 цього Кодексу, - не пізніше, ніж через шість місяців з дня виявлення цих правопорушень.
Застосовуючи до даних правовідносин редакцію ч.1 ст.467 МК України, яка діяла до внесення змін у неї Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» від 08.11.2018 № 2612-VIII (набрав чинності 25 листопада 2018 року) суд враховує положення ч.3 ст.3 МК України, які визначають, що норми законів України, які пом`якшують або скасовують відповідальність особи за порушення митних правил, передбачені цим Кодексом, мають зворотну дію в часі, тобто їх норми поширюються і на правопорушення, вчинені до прийняття цих законів. Норми законів України, які встановлюють або посилюють відповідальність за такі правопорушення, зворотної дії в часі не мають.
У цій ситуації з 25 листопада 2018 року зі змінами у ч.1 ст.467 МК України змінилися і правила початку перебігу строку накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил. Ці зміни полягали у тому, що до 25 листопада 2018 року стягнення за вчинення нетриваючих правопорушень могло бути накладено не пізніше, ніж через шість місяців з дня вчинення правопорушення, а з 25 листопада 2018 року - з дня виявлення такого правопорушення.
Оскільки такі зміни посилювали відповідальність особи, вони не мають зворотної сили у часі і саме тому слід застосувати редакцію ч.1 ст.467 МК України, яка була чинна до внесення змін  Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо ввезення транспортних засобів на митну територію України» від 08.11.2018 № 2612-VIII.
Повертаючись до обставин вчинення правопорушення, суд зазначає, що згідно з матеріалів справи, інкриміноване позивачу правопорушення було вчинене 27 вересня 2016 року, тобто в день митного оформлення товару з поданням відповідної митної декларації.
При цьому вказане правопорушення не є триваючими, оскільки їх об`єктивна сторона полягає у вчиненні однієї активної дії з боку винної особи - одноразовому поданні митної декларації з недостовірними даними.
Адміністративне стягнення на позивача було накладене 12 вересня 2018, тобто поза межами 6 місяців з дня його вчинення.
Статтею 487 МК України  передбачено, що провадження у справах про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього  Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, - відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Частиною другою  статті 531 МК України  визначено, що підставами для скасування чи зміни постанови про накладення адміністративного стягнення за порушення митних правил або про припинення провадження у справі про порушення митних правил можуть бути визнані й інші визначені законами обставини.
Пунктом 7 частини першої  статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за таких обставин: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених статтею 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення («Строки накладення адміністративного стягнення»).
З аналізу вищенаведених положень законодавства про адміністративні правопорушення, з особливостями, які наведені у  Митному кодексі України, слідує, що закінчення на момент розгляду справи про порушення митних правил строків накладення стягнення є безумовною підставою для припинення провадження у такій справі та закриття провадження у ній на підставі ст.487, ч.2 ст.531, п.7 ч.1 ст.247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Частиною третьою статті 286 КАС України визначено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Оскільки під час розгляду судом цієї адміністративної справи встановлено, що на позивача було накладено стягнення за порушення митних правил поза строками, які були встановлені законодавством на час їх вчинення, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що слід скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про порушення митних правил.
Відповідно до ч.1 ст.2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
В контексті обставин справи та поданих сторонами доказів апеляційний суд звертає увагу скаржника на те, що рішення суду першої інстанції ґрунтувалось саме на недотриманні строків притягнення позивача до відповідальності. Разом з тим,  апеляційній скарзі скаржник жодним чином не надав свої заперечень та не виклав жодних міркувань щодо таких висновків. Натомість, скаржник в доводах апеляційної скарги обмежився констатуванням факту допущенням позивачем порушення митних правил, а також покликанням на дотримання процедури притягнення позивача до відповідальності в частині його повідомлення про дату, час та місце розгляду справи та надсилання оскарженої постанови.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв оскаржене рішення з додержанням норм процесуального права, а доводи апеляційної жодним чином не спростовують їх 
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України перерозподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 229, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Волинської митниці Держмитслужби залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 лютого 2021 року у справі №161/11539/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний