ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/952/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №708/1169/20 Категорія: 310000000 	Івахненко О.Г. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       10 червня 2021 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.
за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від 30 березня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей виконавчого комітету Світловодської міської ради, Служба у справах дітей Чигиринської міської ради Черкаської області, Центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Чигиринської міської ради Черкаської області про відібрання дитини у баби та повернення її матері, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом. 
В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона проживала в не зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 до його смерті в с. Рацеве Чигиринського району Черкаської області.
Від цього шлюбу  ІНФОРМАЦІЯ_1  у них народився син ОСОБА_4 .
Після смерті ОСОБА_3 вона добровільно надала письмову згоду на тимчасове проживання сина з бабою - відповідачкою у справі.
На даний час вона проживає в м. Світловодську Кіровоградської області з іншим чоловіком та дітьми, має постійну роботу, стабільний заробіток та позитивно характеризується. На її неодноразові пропозиції до відповідачки повернути сина їй, вона отримувала відмови, більше того, відповідачка налаштовує дитину проти неї та всіляко перешкоджає їх спілкуванню.
Вважає, що на даний час дитині буде краще проживати разом з нею, а не з бабою.
На підставі викладеного просила суд ухвалити рішення про відібрання у баби - ОСОБА_2 малолітньої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та повернути його матері - ОСОБА_1 .
Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 30 березня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Судове рішення мотивовано тим, що малолітній ОСОБА_5 висловлює стійке небажання повертатись до матері, яка, разом зі своїми свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 так і не довела суду того, що відповідачка не дає їй спілкуватись з дитиною та налаштовує її проти матері, що й підтвердив у судовому засіданні ОСОБА_8 .
Крім того, судом враховано, що в сім`ї ОСОБА_2 дитині створені кращі умови для навчання і виховання, оскільки в судовому засіданні встановлено і підтверджується, окрім матеріалів справи, також поясненнями малолітнього ОСОБА_5 , що останній має власну окрему кімнату, умебльовану, забезпечений всім необхідним для навчання і проживання, відповідачка забезпечує йому належне харчування, дитина є активною, радісною, не має шкідливих звичок, відвідує школу та гуртки, потреби дитини задовольняються у повному обсязі бабусею, взаємостосунки між ними дружні, доброзичливі, підтримується позитивний психологічний клімат, бабуся приділяє онуку достатньо уваги та часу, школу змінювати не хоче.
У той же час, згідно з даними висновку від 11.03.2021 року № 01-15/93/2 органу опіки та піклування виконавчого комітету Світловодської міської ради та даними довідки про склад сім`ї № 029-21/КВ-1 від 11.03.2021 року, сім`я відповідачки у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , а всього - 5 осіб, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , де будинок налічує лише дві жилі кімнати, вбиральня та ванна кімнати в будинку відсутні, вбиральня і баня розміщені на території домоволодіння. Наведене викликає сумніви в можливостях позивачки забезпечити малолітньому сину ОСОБА_5 кращі умови ніж ті, які у нього є, оскільки, судячи з усього, можливість створити дитині окремий куток в будинку в останньої відсутня.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що після смерті батька дитини - ОСОБА_3 вона, з метою вирішення своїх матеріальних і житлових проблем, дала письмову згоду саме на тимчасове проживання дитини біля матері покійного чоловіка - ОСОБА_2 та двох дітей - біля інших дідуся і бабусі.
Двоє дітей їй повернуті, водночас відповідач категорично відмовляється повернути їй сина ОСОБА_4 .
Вказує, що відповідач, порушуючи її батьківські права щодо малолітнього сина, усіляко налаштовує його проти неї, у зв`язку з чим дитина стала замкнутою у собі, тому потребує належного материнського піклування.
Зазначає, що судом не звернуто увагу, що нею створені належні умови для проживання дітей та не взято до уваги висновок Служби у справах дітей Світловодської міської ради Кіровоградської області про відібрання дитини у баби та повернення її матері.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що дитина ОСОБА_5 проживає у сім`ї бабусі на законних підставах, про що свідчить заява ОСОБА_1 від 08.12.2017 року адресована в.о. начальнику служби у справах дітей Чигиринської районної державної адміністрації про те. що вона не заперечує, щоб її діти тимчасово проживали у своїх дідусів та бабусь на період налагодження відносин у родині. З моменту влаштування дитини у родину бабусі ОСОБА_1 дитину не навідувала та не намагалася налагодити контакт з дитиною.
До того ж позивач не займається утриманням і вихованням дитини, не цікавиться навчанням сина. 
У ході розгляду справи було встановлено, що дитина, якій виповнилось 12 років, категорично заперечує проти повернення до матері за її місцем проживання,а хоче і надалі проживати з дідусем та бабусею.
Вважає, що позивач не спроможна забезпечити дитині безпечне, спокійне та стійке середовище.
Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги доходить наступних висновків.
Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивачка відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 є матір`ю  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батько якого помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Згідно з довідкою квартального комітету № 1 виконавчого комітету Світловодської міської ради № 029-21/КВ-1, без зазначення дати її видання, позивачка фактично проживає без реєстрації в домоволодінні ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , де разом з нею фактично проживають без реєстрації чоловік ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , син ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та дочка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.130).
Відповідно до довідки про доходи № 134 від 16.07.2020 року та виробничої характеристики, позивачка працевлаштована на ПП "Віктор і К" на посаді машиніста розфасувально-пакувальних машин, де характеризується позитивно. З довідки-характеристики, виданої квартальним комітетом № 1 виконавчого комітету Світловодської міської ради, без зазначення номера та дати її видання, позивачка по місцю проживання також характеризується позитивно, скарг від сусідів не надходило (а.с. 7-9,159).
З акту обстеження умов проживання від 18.06.2020 року встановлено, що сім`я позивачки проживає в умебльованому газифікованому житловому будинку в належних умовах, родина забезпечена одягом та продуктами харчування, санітарно-гігієнічні вимоги відповідають нормі, ведеться господарство та обробляється земельна ділянка (а.с.10).
Судом встановлено, що син позивачки з 2017 року проживає разом зі своєю бабою - відповідачкою у справі ОСОБА_2 .
Так, як вбачається із Спецповідомлення № 146/05 від 20.11.2017 року та листа Рацівської ЗОШ І-ІІІ ст. Чигиринської районної ради Черкаської області № 152/01 від 30.11.2017 року під час бесіди з ученицею ОСОБА_12 виявлено факти агресивної і неадекватної поведінки ОСОБА_9 відносно малолітніх дітей, особливо щодо менших дітей - ОСОБА_13 та ОСОБА_5 , до яких співмешканець ОСОБА_1 постійно застосовував фізичну силу, зокрема і через погані оцінки в школі, тому діти бояться йти додому. ОСОБА_14 і ОСОБА_4 змушують працювати по господарству і на городі, а відносно ОСОБА_1 також мали місце факти постійного побиття навіть через дрібниці. Під час відвідин сім`ї ОСОБА_1 комісією було встановлено, що старші діти проживали у бабусь, з матір`ю і її співмешканцем проведено бесіду щодо налагодження стосунків в родині, а 22.11.2017 року проведено засідання Ради профілактики при Рацівській ЗОШ І-ІІІ ст., на якому розглянуто питання жорстокого поводження з дітьми ОСОБА_9 та невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 (а.с.98).
На підставі вище наведеного, виконавчим комітетом Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області № 45 від 30.11.2017 року прийнято рішення про взяття на облік, як неблагополучної, сім`ї ОСОБА_1 , постійний контроль стану виховання, умов проживання та догляду дітей у сім`ї.
Схильність  ОСОБА_9  до вчинення насильства у сім"ї, у якій проживав малолітній ОСОБА_15 , також підтверджується й постановою Чигиринського районного суду Черкаської області від 16.11.2017 року (а.с.160).
Судом також встановлено, що 08.12.2017 року ОСОБА_1 особисто написано заяву про добровільну згоду на тимчасове проживання її дітей у бабусь, зокрема, згода на проживання сина ОСОБА_5 у бабусі ОСОБА_2 (а.с.99).
Як слідує з актів обстеження умов проживання ОСОБА_1 від 08.02.2018 року, від 20.07.2018 року та від 24.09.2018 року, складених Службою у справах дітей Чигиринської РДА, малолітній ОСОБА_5 з матір`ю не проживає внаслідок конфлікту в сім`ї, проживає в бабусі ОСОБА_2 , зі старшими дочками у ОСОБА_1 постійно виникають конфліктні ситуації, вони не знаходять спільної мови (а.с. 84, 85, 100).
В актах обстеження умов проживання від 16.06.2020 року та від 23.06.2020 року, складених Службою у справах дітей Чигиринської РДА та Рацівською сільською радою Чигиринського району Черкаської області, відповідно, малолітній ОСОБА_8 проживає у ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_16 , де йому створені всі належні умови для навчання, виховання та проживання, дитина забезпечена всім необхідним, претензій комісії щодо виховання дитини не має (а.с. 90,91).
Виконавчим комітетом Рацівської сільської ради Чигиринського району Черкаської області 25.06.2020 року прийнято рішення № 39 про неналежне виконання своїх батьківських обов`язків ОСОБА_1 та вирішено ініціювати перед Службою у справах дітей Чигиринської РДА про розгляд питання комісією з питань захисту прав дитини щодо невиконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 та попередити останню про відповідальність (а.с.89).
Відповідно до листа № 459/01-56 Служби у справах дітей Чигиринської районної державної адміністрації від 28.09.2020 року за результатами розгляду листа Служби у справах дітей Світловодської міської ради Кіровоградської області № 02-26/378/1 від 04.09.2020 року та розгляду питання про доцільність/недоцільність відібрання без позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 від ОСОБА_1 комісією Чигиринської районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини ухвалено рішення про доцільність відібрання без позбавлення батьківських прав ОСОБА_5 від ОСОБА_1 , яке оформлено відповідним висновком та надіслано суб`єкту звернення, а саме, ОСОБА_2 .
З цього ж листа встановлено, що позивачка 08.12.2017 року особисто зверталася до Служби у справах дітей Чигиринської районної державної адміністрації із заявою про влаштування своїх дітей до бабусь і дідусів та вказала, що не заперечує, щоб діти проживали в них, що й підтвердила також у судовому засіданні. З часу написання вказаної заяви ОСОБА_1 не зверталася до служби для вирішення питання про повернення їй дітей.
З Витягу з протоколу № 6 від 17.09.2020 року засідання комісії Чигиринської районної державної адміністрації з питань захисту прав дитини вбачається, що комісією було заслухано пояснення баби дитини ОСОБА_2 , яка підтвердила, що внук проживає разом з нею з листопада 2017 року та перебуває на її повному утриманні; голови Рацівської сільської ради ОСОБА_17 , яка пояснила, що ОСОБА_1 жодного разу не зверталася до сільської ради для вирішення питання щодо повернення їй сина, на час проживання в селі остання зарекомендувала себе як таку, що не виконує батьківських обов`язків відносно своїх дітей; класного керівника Рацівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Чигиринської районної ради Черкаської області Черкашиної Н.М., яка пояснила, що з моменту проживання ОСОБА_5 біля бабусі останній значно підвищив свій рівень знань, охайний та активний на уроках, а мати не зверталася до класного керівника з приводу освітнього процесу; матері дитини ОСОБА_1 , яка пояснила, що бажає повернути сина в сім`ю та робить кроки назустріч цьому, а також підтвердила, що картка з виплатами на дитину з інвалідністю знаходиться у неї на руках.
На підставі проведеного засідання комісією було ухвалено рішення про доцільність відібрання без позбавлення батьківських прав малолітньої дитини ОСОБА_5 , 2009 року народження, від матері ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Статтею 163 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду. Суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.
Згідно зі статтями 11, 12 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.
Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.
Відповідно до частини першої статті 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789- XII (далі - Конвенція про права дитини), зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
ЄСПЛ зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення ЄСПЛ у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року § 54). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі "Мамчур проти України" від 16 липня 2015 року § 100).
У рішенні від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України" ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).
Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батьків спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
Аналіз наведеного законодавства свідчить про те, що сім`я вважається природним середовищем для розвитку дитини; виховання в сім`ї відповідає найкращим інтересам дитини і тільки коли виявиться, що сім`я є особливо непридатною або неблагонадійною, зв`язки з нею можуть бути перервані. Розлучення дітей з батьками всупереч їх волі можливо тільки за умови, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.
При розгляді позовів батьків про передачу їм дитини іншими особами, від яких вони мають право вимагати її повернення, суд бере до уваги зокрема можливість батьків забезпечити належне виховання дитини, характер їхніх взаємовідносин з нею, прихильність дитини до осіб, у яких вона перебуває, й інші конкретні обставини справи. При цьому суд враховує, хто з зацікавлених осіб виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожної з осіб, особисті якості сторін, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані однієї з осіб сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. У будь-якому випадку суд повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам малолітньої дитини.
Згідно з частиною першою статті 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (частина перша статті 3 Конвенції).
Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її дол. випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.
Як встановлено колегією суддів, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , при заслуховуванні його думки в суді першої інстанції, висловив стійке небажання повертатись до матері. Крім того заперечив аргументи позивача, що відповідачка не дає їй спілкуватись з ним та налаштовує його проти матері.
Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Згідно з частиною 2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом (частина 3 статті 29 ЦК України).
Про необхідність заслуховування думки дітей, які досягли певного віку, та її врахування при вирішенні спорів про відібрання дітей зазначено, зокрема, у рішенні ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року «Савіни проти України» (заява 39948/06). У параграфі 59 цього рішення вказано, що суд також зауважує, що на жодному етапі провадження у справі судді не заслуховували дітей.
При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Відповідно до частини 1 статті 163 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними. Згідно із ч. 2 ст. 163 СК України, батьки мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду.
Отже, законом встановлено пріоритетне право батьків щодо участі у вихованні та житті дітей по відношенню до прав та інтересів інших родичів.
Водночас, колегія суддів, зважаючи на обставини встановлені у справі та стійкий емоційний зв`язок дитини з бабусею, вважає, що у світлі забезпечення найкращих інтересів малолітньої дитини, є доцільним залишити проживати малолітнього ОСОБА_5 саме з нею.
Відповідно до частини 3 статті 163 СК України суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і переданні її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам. 
Колегія суддів бере до уваги й це не заперечується сторонами, що мати залишила сина за власною волею, а отже слід брати до уваги сталу позицію Європейського суду з прав людини щодо визначення насамперед найкращих інтересів дитини, а не батьків. 
Крім того, слід зауважити, що ОСОБА_1 , отримуючи допомогу на дітей одиноким матерям, державну соціальну допомогу малозабезпеченим, та державну соціальну допомогу на дітей з інвалідністю віком до 18 років повідомила, що карточка на яку надходили кошти на утриманця ОСОБА_5 знаходяться у неї, хоча дитина з 08.12.2017 року проживає із відповідачем. 
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на те, що суд проігнорував висновок служби у справах дітей Світловодської міської ради Кіровоградської області, у якому зазначена доцільність відібрання дитини у баби та повернення її до матері. 
Слід зазначити, що відповідно до цивільно-процесуального законодавства жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, зазначений висновок органу опіки і піклування не може мати переваги над іншими доказами, а судом першої інстанції належно його оцінено в сукупності з іншими доказами.
Крім того, відповідно до частини шостої статті 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.                    
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказаний висновок служби у справах дітей ґрунтується лише на доводах матері дитини, наданих нею документів та заслуховуванні її родичів і членів сім`ї та крім того в порушення вимог статей 160, 171 СК України не заслухано думку самої дитини.
Даний висновок ґрунтується лише на визначенні матеріально-побутових умов матері для проживання дитини, які є задовільними, але не містить будь-якої оцінки проживанню дитини в сім`ї бабусі з 2017 року, прихильності малолітнього хлопчика до сторін у справі, його думки, чи буде відповідати нове середовище проживання, навіть із матір`ю, та психологічна обстановка найкращим інтересам дитини.
Водночас, суд першої інстанції взяв до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини Служби у справах дітей Чигиринської міської ради Черкаської області, затвердженого рішенням виконавчого комітету Чигиринської міської ради Черкаської області № 136-7 від 03.03.2021 року, де комісією з питань захисту прав дитини прийнято рішення про недоцільність відібрання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у баби ОСОБА_2 та повернення його матері ОСОБА_1 та визначити місце проживання з бабусею ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.125-129).
У даному висновку враховані всі необхідні обставини щодо малолітнього ОСОБА_5 , а саме умови проживання, побуту дитини, враховано довідки з навчального закладу та висновок служби у справах дітей Чигиринської райдержадміністрації від 03.12.2019 року №425 «Про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з бабусею ОСОБА_2 у м. Чигирин», враховано довідку Управління соціального захисту населення Чигиринської райдержадміністрації від 01.07.2020 №429/04.05 про отримання ОСОБА_1 соціальної допомоги на утриманця ОСОБА_5 увесь час протягом проживання його разом з бабусею та враховано, що протягом 2019-2020 років позивач спілкувалась з сином 2 рази на території навчального закладу дитини, однак самим процесом навчання його жодного разу не поцікавилась.
Перевіривши посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем створені належні умови для проживання дитини, колегія суддів враховує наступне.
Акти обстеження умов проживання, складені службою у справах дітей апарату ВК Світловодської міської ради, свідчать, що за адресою: АДРЕСА_1 , знаходиться газифікований будинок, який налічує дві кімнати, коридор, кухню, утеплену веранду. Кімнати умебльовані, в будинку чисто. Є побутова техніка, санітарно-гігієнічні умови відповідають нормам. 
Тобто з даних актів видно, що у домоволодінні створені задовільні умови, однак сім`я відповідачки налічує п`ять осіб, а кімнат у будинку лише дві.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що матеріально-побутове забезпечення матері має враховуватися, але не є визначальним у вирішенні питання про визначення місця проживання дитини, оскільки перш за все слід брати до уваги інші критерії, зокрема ставлення матері до виконання своїх батьківських обов`язків, у тому числі обов`язків по вихованню дитини, особисту прихильність дитини до неї, вік дитини.
Колегія суддів вважає, що роз`єднання дитини з бабусею, а також відокремлення дитини від неї, з якою він проживає з 2017 року, не сприятиме якнайкращим інтересам дитини, створить необхідність її адаптації в іншому середовищі, хоча ОСОБА_5 висловлював думку про небажання зміни навчального закладу, та порушить права дитини на повагу до її сімейного та приватного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що з встановлених обставин справи видно, що позивачка не займається утриманням і вихованням малолітнього сина, оскільки, проживаючи за межами Чигиринського району, не підтримує з ним жодних відносин, не цікавиться навчанням та вихованням, а також жодного разу, починаючи з 2017 року до 2020 року, часу звернення до суду з позовом, не зверталася ні до Рацівської сільської ради, ні до Служби у справах дітей Чигиринської районної державної адміністрації щодо вирішення питання про повернення сина, як і не зверталася до даних органів з заявами щодо усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини третьої статті 376 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Чигиринського районного суду Черкаської області від  30 березня 2021 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 10 червня 2021 року.

Судді: