Ухвала
 
10 червня 2021 року
м. Київ
справа № 2-1083/2010
провадження № 61-8822 ск21
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави у складі судді Самсонова О. А.                від 09 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду у складі колегії суддів: Триголова В. М., Лобова О. А., Дорош А. І., від 26 квітня 2021 року у справі за скаргою  ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Огородньої Аліни Миколаївни,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою, посилаючись на таке. З метою примусового виконання судового рішення від 16 лютого 2010 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів у розмірі ј частини всіх видів заробітку, 22 липня 2013 року Київським ВДВС Полтавського МУЮ відкрито виконавче провадження № 38978359. В межах цього провадження державним виконавцем 04 вересня 2020 року винесено постанови, згідно з якими обмежено заявника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України та у праві керування транспортним засобом. ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії державного виконавця та скасувати вказані постанови, оскільки зазначені виконавчі дії відбулись у порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09 березня 2021 року, залишеною без змін постановою Полтавського апеляційного суду                        від 26 квітня 2021 року, скаргу  ОСОБА_1 залишено без розгляду у зв`язку з пропуском заявником десятиденного строку на оскарження дій державного виконавця і відсутністю поважних причин для його поновлення. 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції на новий розгляд.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не взяли до уваги звернення до КиївськогоВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) із заявою про скасування постанов від 04 вересня 2020 року. Після отримання відповіді від 24 листопада 2020 року з КиївськогоВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                     (м. Суми) про відмову у скасуванні цих постанов, заявник у десятиденний строк звернувся до суду для відновлення своїх прав.
Перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про її необгрунтованість, з огляду на таке.
Відповідно до положень статті 124, пункту 9 частини третьої статті 129 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. Вказане є складовою права на справедливий суд та однією із процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За змістом статті 1, частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження, в межах якої виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Судами встановлено, що 22 липня 2013 року постановою державного виконавця КиївськогоВДВС Полтавського МУЮ відкрито виконавче провадження № 38978359з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 лютого 2010 року про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2  аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів заробітку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи                з 20 жовтня 2009 року. Оскаржувані постанови про тимчасове обмеження у праві керування транспортним засобом та виїзду за межі України прийняті державним виконавцем 04 вересня 2020 року та отримані заявником                 16 вересня 2020 року.
Виходячи із норм статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.   
Статтею 449 ЦПК України встановлено строк для звернення зі скаргою, зокрема скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.  
Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 листопада 2020 року у справі № 466/948/19 (провадження № 61-16974св19) вказано, що строки на подання скарги є процесуальними, можуть бути поновлені за наявності поважних для цього причин за заявою заявника, яка подається одночасно зі скаргою або викладається у скарзі у вигляді клопотання. При вирішенні питання про поновлення строку на подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби суд має виходити з того, що у відповідному законодавстві не міститься перелік таких поважних причин, їх з`ясовують у кожному конкретному випадку залежно від обставин справи. Якщо скаргу подано з пропуском строку, встановленого законом, та відсутнє клопотання про його поновлення, така скарга суддею одноособово залишається без розгляду при її прийнятті та повертається заявникові. При цьому заявникові може бути роз`яснено право на повторне звернення до суду на загальних підставах. З`ясування обставин дотримання заявником процесуального строку на звернення до суду зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, наявності клопотання про його поновлення зазначеного строку та поважних причин для його поновлення має першочергове значення, оскільки правовим наслідком недотримання встановленого законом строку звернення із скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця, відсутності клопотання про поновлення зазначеного строку та поважності причин для його поновлення, є залишення скарги без розгляду та повернення її заявникові.
Згідно із статтею 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Встановивши, що  ОСОБА_1 з 16 вересня 2020 року був обізнаний про виконавче провадження № 38978359 та постанови від 04 вересня 2020 року, однак лише 17 грудня 2020 року звернувся до суду із вказаною скаргою, суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку, що передбачений законом десятиденний строк на оскарження рішень державного виконавця пропущений та відсутнє клопотання про його поновлення.
Зокрема, суди взяли до уваги, що у листопаді 2020 року заявник звертався до Київського районного суду м. Полтави із аналогічною скаргою, яку ухвалою судді цього ж суду від 09 грудня 2020 року залишено без розгляду у зв`язку з пропуском десятиденного строку та відсутністю клопотання про його поновлення. 
Доводи касаційної скарги про те, що заявник у десятиденний строк звернувся до суду зі скаргою для відновлення своїх прав, оскільки лише              03 грудня 2020 року отримав відповідь від 24 листопада 2020 року від начальника Київського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) є аналогічними доводам апеляційної скарги. Цим доводам суд апеляційної інстанції надав вірну правову оцінку, зазначивши, що підставою поновлення передбаченого статтею 449 ЦПК України строку є відповідна заява сторони, однак боржник ОСОБА_1 не подав клопотання про поновлення строку на звернення до суду із скаргою на дії державного виконавця.
Доводи касаційної скарги про те, що він втратив будь-яку можливість оскаржити дії державного виконавця та відновити свої права колегія суддів відхиляє, оскільки залишення скарги без розгляду не позбавляє права особи звернутись із скаргою на дії державного виконавця та з клопотанням про поновлення строку на звернення до суду як такого, що пропущений з поважних причин.
Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають, а є лише незгодою заявника з їх змістом.
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення. Вказане правило застосовується судом касаційної інстанції і при оскарженні постанови суду апеляційної інстанції, яка прийнята за результатами апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції.
Таким чином, зі змісту касаційної скарги, оскаржуваних судових рішень та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, правильне застосовування статей 126, 449 ЦПК України є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, наслідки розгляду такої скарги не мають значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень, тому є підстави для відмови у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.
Керуючись частинами четвертою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 09 березня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 26 квітня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби у м. Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Огородньої Аліни Миколаївни.
Додані до скарги матеріали повернути заявнику. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян 
 
Н. Ю. Сакара