П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

03 червня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/2156/20	
Головуючий в 1 інстанції: Гордієнко Т. О.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді –	Кравченка К.В.,	
судді –	Джабурія О.В.,	
судді – 	Вербицької Н.В.,	
при секретарі –	Яценюк О.Р.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Миколаївської обласної прокуратури та Офісу Генерального прокурора на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, прокуратури Миколаївської області, Кадрова комісія №1 Офісу Генерального прокурора про визнання протиправними та скасування наказу від 24 квітня 2020 року №319к і рішення від 10 квітня 2020 року №306; поновлення на посаді з 01 травня 2020 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:
В червні 2020 року ОСОБА_1 (надалі-позивач) звернулась в суд з адміністративним позовом до Офісу Генерального прокурора, прокуратури Миколаївської області, Кадрова комісія №1 Генерального прокурора, в якому з урахуванням змін та уточнень просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ прокурора Миколаївської області від 24.04.2020 року №319к «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити позивача на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Миколаївської області та в органах прокуратури з 01.05.2020 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення Кадрової комісії №1 Офісу Генерального прокурора від 10.04.2020 року №306 «Про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки»;
- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що звільнення її з посади відповідно до п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» здійснено неправомірно, оскільки цією нормою визначено 2 підстави для звільнення прокурора з посади: 1) у разі ліквідації чи реорганізації органу прокуратури, в якому прокурор обіймає посаду, або 2) в разі скорочення кількості прокурорів органу прокуратури. Однак у наказі про її звільнення не зазначено конкретної підстави для звільнення позивача з посади прокурора. На час звільнення позивача ні ліквідації, ні реорганізації Прокуратури Миколаївської області не було. Також у Прокуратурі Миколаївської області не було скорочення кількості прокурорів. Наказ про звільнення позивача прийнято лише на підставі рішення Кадрової комісії №1 Офісу Генерального прокурора від 10.04.2020 року №306 «Про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки». Проте, рішення кадрової комісії всупереч абз.3 п.12 Порядку роботи кадрових комісій, затвердженого наказом Генерального прокурора від 17.10.2019 року №233 не є мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його результат. Відтак, і рішення кадрової комісії, і наказ про звільнення позивача є протиправними та підлягають скасуванню.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 01.02.2020 року позов задоволено наступним чином:
- визнано протиправним та скасовано рішення Кадрової комісії №1 Офісу Генерального прокурора від 10.04.2020 року №306 «Про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки»;
- визнано протиправним та скасовано наказ Прокуратури Миколаївської області від 24.04.2020 року №319к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу роботи з кадрами Прокуратури Миколаївської області та органів прокуратури з 30.04.2020 року;
- поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу роботи з кадрами Миколаївської обласної прокуратури з 01.05.2020 року;
- стягнуто з Миколаївської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.05.2020 року по 01.02.2021 року у сумі 227399,64 грн., без врахування середньої заробітної плати за один місяць, що підлягає негайному виконанню;
- стягнуто з Миколаївської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за один місяць в розмірі 25565,64 грн..
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Миколаївська обласна прокуратура та Офіс Генерального прокурора подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів прийшла до наступного.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи полягають в наступному.
Позивач з 2003 року працювала на різних посадах в органах Прокуратури Миколаївської області.
З 04.05.2016 року позивач займала посаду начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Миколаївської області.
04.10.2019 року позивач подала заяву Генеральному прокурору про переведення на посаду прокурора в обласній прокуратурі та про намір пройти атестацію.
Позивач успішно пройшла І етап атестації - іспит у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
04.03.2020 року позивач проходила іспит у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
За наслідками іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки ОСОБА_1 набрала 92 бали, що є менше прохідного балу для успішного складання іспиту, та її не допущено до проходження наступного етапу атестації.
Позивач після проходження ІІ етапу атестації 04.03.2020 року подала заяву Голові І кадрової комісії, в якій просила надати можливість перездачі іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, оскільки під час проходження тестування відбувалися збої у роботі комп`ютера.
10.04.2020 року на засіданні Першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур розглянуто заяви прокурорів, зокрема позивача, щодо повторного проходження тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки. У заявах зазначено, що мав місце технічний збій (82 особи), проте актами це підтверджується лише в одному випадку.
За наслідками розгляду заяв Комісією вирішено на підставі п.6 Розділу І, п.6 Розділу ІІІ Порядку, за результатами тестування на загальні здібності і навички прокурорів, які набрали менше 93 балів та подавали заяви, ухвалити рішення про неуспішне проходження атестації (а.с.125-130, 133-135 т.1).
10.04.2020 року Кадровою комісією №1 прийнято рішення №306 про неуспішне проходження прокурором атестації за результатами складання іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, відповідно до якого ОСОБА_1 за результатами складення іспиту у формі тестування на загальні здібності та навички набрала 92 бали, що є менше прохідного балу для успішного складення іспиту, не допускається до етапу проходження співбесіди. У зв`язку з цим начальник відділу роботи з кадрами прокуратури Миколаївської області ОСОБА_1 неуспішно пройшла атестацію.
Протоколом №9 від 13.04.2020 року Кадрової комісії №1 внесено доповнення до протоколу №8 від 10.04.2020 року. Так, у протоколі №9 від 13.04.2020 року зазначено, що на адресу І кадрової комісії надійшли заяви прокурорів щодо оскарження результатів тестування на загальні здібності та навички від прокурорів, які не пройшли ІІ етап 4 березня 2020 року, зокрема, ОСОБА_1 .. У заявах зазначено, що мав місце технічний збій, проте актами це підтверджено лише в одному випадку. Згідно з даними системи тестування та відомостей про його результати, тестування з боку заявників було завершено, під час проходження тестування відповідні акти не складалися. Таким чином, підстави для повторного проходження вказаними прокурорами етапу тестування, передбачені у п.7 Порядку, відсутні.
24.04.2020 року Прокуратурою Миколаївської області прийнято наказ №319к про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Миколаївської області та з органів прокуратури на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» з 30.04.2020 року.
До спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні нормативно-правові акти.
Законом України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 року №1697-VII (далі - Закон №1697-VII) визначені правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
Загальні умови звільнення прокурора з посади, припинення його повноважень на посаді визначені статтею 51 Закону №1697-VII. 
До Закону України «Про прокуратуру» №1697-VII, редакція якого діяла на час прийняття оскаржуваного у цій справі наказу, були внесені зміни Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури» від 19.09.2019 року №113-IX, які діють з 25.09.2019 року (надалі – Закон №113-IX).
Законом №113-ІХ внесені зміни до Закону №1697-VII «Про прокуратуру», зокрема, в тексті Закону №1697-VII слова «Генеральна прокуратура України», «регіональні прокуратури», «місцеві прокуратури» замінено відповідно на «Офіс Генерального прокурора», «обласні прокуратури», «окружні прокуратури».
Розділом II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ, з-поміж іншого, зупинено до 01.09.2021 року дію пункту 7 частини восьмої статті 81; пункту 6 частини першої статті 9; пункту 5 частини 1 статті 11; пунктів 3 і 4 частини 1 статті 13; частини 2 статті 28; статей 29, 31, 32 - 35, 37, 38; частин четвертої, п`ятої, сьомої, восьмої статті 39; частини третьої статті 45; частин першої - восьмої, абзацу першого частини дев`ятої, частин десятої і одинадцятої статті 46; статті 47; частин першої - третьої, п`ятої - дев`ятої статті 48; частини шостої статті 49; статті 60; пунктів 3 і 5 частини 2 статті 67; пункту 1 частини 9 статті 71; статей 73 - 76; частин 1 - 3 статті 77; статей 78, 79 Закону України «Про прокуратуру».
Внормовано, що до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури.
Згідно пунктів 6, 7 «Прикінцеві та перехідні положення» з дня набрання чинності цим Законом усі прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур вважаються такими, що персонально попереджені у належному порядку про можливе майбутнє звільнення з посади на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру». Прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації, яка проводиться у порядку, передбаченому цим розділом.
Пунктом 10 цього розділу Закону, передбачено, що прокурори Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур (у тому числі ті, які були відряджені до Національної академії прокуратури України для участі в її роботі на постійній основі) мають право в строк, визначений Порядком проходження прокурорами атестації, подати Генеральному прокурору заяву про переведення на посаду прокурора в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах. У заяві також повинно бути зазначено про намір пройти атестацію, надано згоду на обробку персональних даних, на застосування процедур та умов проведення атестації. Форма та порядок подачі заяви визначаються Порядком проходження прокурорами атестації.
Пункт 19 розділу ІІ Закону №113-ІХ встановив, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України «Про прокуратуру» за умови настання однієї із наступних підстав:
1) неподання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури у встановлений строк заяви до Генерального прокурора про переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури та про намір у зв`язку із цим пройти атестацію;
2) рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури;
3) в Офісі Генерального прокурора, обласних прокуратурах, окружних прокуратурах відсутні вакантні посади, на які може бути здійснено переведення прокурора Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, який успішно пройшов атестацію;
4) ненадання прокурором Генеральної прокуратури України, регіональної прокуратури, місцевої прокуратури, військової прокуратури, у разі успішного проходження ним атестації, згоди протягом трьох робочих днів на переведення на запропоновану йому посаду в Офісі Генерального прокурора, обласній прокуратурі, окружній прокуратурі.
Відповідно до пунктів 9, 11 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 19.09.2019 року №113-ІХ атестація прокурорів здійснюється згідно з Порядком проходження прокурорами атестації, який затверджується Генеральним прокурором.
На виконання Закону №113-ІХ наказами Генерального прокурора №221 від 03.10.2019 року затверджено Порядок проходження прокурорами атестації (надалі – Порядок №221) та №233 від 17.10.2019 року Порядок роботи кадрових комісій (надалі – Порядок №223).
Наказом Генерального прокурора від 07.02.2020 року №77 «Про створення першої кадрової комісії з атестації прокурорів регіональних прокуратур» створено першу кадрову комісію з атестації прокурорів регіональних прокуратур та затверджено її персональний склад.
Згідно з п.13 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ атестація прокурорів включає такі етапи:
1) складення іспиту у формі анонімного письмового тестування або у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. Результати анонімного тестування оприлюднюються кадровою комісією на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України або Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за 24 години до проведення співбесіди;
2) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
Атестація може включати інші етапи, не проходження яких може бути підставою для ухвалення кадровою комісією рішення про неуспішне проходження атестації прокурором. Перелік таких етапів визначається у Порядку проходження прокурорами атестації, який затверджує Генеральний прокурор.
Пунктом 6 розділу І Порядку №221 визначено, що атестація включає такі етапи:
1) складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора;
2) складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки;
3) проведення співбесіди з метою виявлення відповідності прокурора вимогам професійної компетентності, професійної етики та доброчесності. Для оцінки рівня володіння практичними уміннями та навичками прокурори виконують письмове практичне завдання.
Відповідно до п.8 розділу І Порядку №221, за результатами атестації прокурора відповідна кадрова комісія ухвалює одне із таких рішень:
1) рішення про успішне проходження прокурором атестації;
2) рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Відповідно до розділу ІІІ Порядку №221, у разі набрання прокурором за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора кількості балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, прокурор допускається до складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
Кадрова комісія формує графік складання іспитів. Графік із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестування оприлюднюється на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспиту. Прокурор вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце складання іспиту з моменту оприлюднення відповідного графіка на офіційному веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора).
Кадрова комісія може прийняти рішення про складання прокурорами іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора та іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки в один день. У цьому випадку, кадрова комісія формує графік складання вказаних іспитів із зазначенням прізвища, імені та по батькові прокурора, номера службового посвідчення, інформації про дату, час та місце проведення тестувань, який оприлюднюється на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора не пізніше ніж за п`ять календарних днів до дня складання іспитів. До складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки допускаються прокурори, які за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора набрали кількість балів, яка дорівнює або є більшою, ніж прохідний бал, встановлений у пункті 4 розділу ІІ цього Порядку.
Зразок тестових питань та правила складання іспиту оприлюднюється на веб-сайті Генеральної прокуратури України (Офісу Генерального прокурора) не пізніше ніж за сім календарних днів до дня складання іспиту.
Тестування проходить автоматизовано з використанням комп`ютерної техніки у присутності членів відповідної кадрової комісії.
Прохідний бал (мінімально допустима кількість набраних балів, які можуть бути набрані за результатами тестування) для успішного складання іспиту встановлює своїм наказом Генеральний прокурор після складання іспиту у формі анонімного тестування з використанням комп`ютерної техніки з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора.
Прокурор, який за результатами складення іспиту набрав меншу кількість балів, ніж прохідний бал, не допускається до співбесіди, припиняє участь в атестації, а відповідна кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Наказом Генерального прокурора від 21.02.2020 року №105 встановлено прохідний бал для успішного складання зазначеного іспиту та становить 93 бали.
Відповідно до п.8 Порядку №233 кадрова комісія правомочна ухвалювати рішення, здійснювати інші повноваження, якщо на її засіданні присутня більшість членів комісії. 
Згідно п.12 Порядку №233 рішення комісії, крім зазначених в абзаці другому цього пункту, в тому числі процедурні, обговорюється її членами і ухвалюються шляхом відкритого голосування більшістю голосів присутніх на засіданні членів комісії. Член комісії вправі голосувати «за» чи «проти» рішення комісії. У разі рівного розподілу голосів, приймається рішення, за яке проголосував голова комісії. 
Рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди ухвалюється шляхом відкритого голосування більшістю від загальної кількості членів комісії. Якщо рішення про успішне проходження прокурором атестації за результатами співбесіди не набрало чотирьох голосів, комісією ухвалюється рішення про неуспішне проходження прокурором атестації.
Рішення про неуспішне проходження атестації повинно бути мотивованим із зазначенням обставин, що вплинули на його прийняття.
Рішення і протоколи комісії підписуються всіма присутніми членами комісії. У разі відмови члена комісії підписати рішення або протокол, у такому рішенні або протоколі робиться відповідна відмітка (п.13 Порядку №233).
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов наступних висновків:
- відповідачами не лише не було забезпечено право позивачки на розгляд її звернення до того, як буде прийнято негативне для неї рішення, але взагалі Порядком проходження прокурорами атестації не передбачена процедура подання та розгляду скарг під час проходження атестації. Тобто, позивачка під час проведення атестації була позбавлена будь-якого захисту, оскільки оскарження рішень кадрової комісії не передбачено, а подане нею звернення про технічні проблеми з комп`ютером не було розглянуто до вирішення питання по суті неуспішного проходження атестації;
- доводи позивача про те, що під час проведення вказаного іспиту (тестування) на загальні здібності та навички постійно відбувалися технічні збої в роботі комп`ютера, а також те, що вона вірно відповіла на переважну більшість питань на всіх рівнях складності тесту відповідачами не спростовано. Суд зазначає, що ні вказаними Правилами, ні Порядком не передбачено складання відповідних актів технічних збоїв під час виконання іспиту, на які посилався відповідач у своїх протоколах №8 від 10.04.2020 року та №9 від 13.04.2020 року, не визначено їх форму та не встановлено порядку перевірки інформації, яка в них відображена. Отже, відповідач при прийнятті оскаржуваного рішення щодо позивача та розгляді її звернення від 04.03.2020 року не вжив жодних заходів щодо перевірки обставин, викладених в них, пославшись виключно на факт відсутності існування акту, який не передбачений Порядком та Правилами, зважаючи на те, що оцінка результату та перебігу такого тестування здійснюється не безпосередньо членами відповідної комісії;
- зміст тестів, які здавала під час іспиту позивачка, надані нею відповіді, які саме відповіді було визначені, як неправильні, під час судового засідання дослідити не стало можливим, оскільки ані у відповідачів, ані у ТОВ «Сайметрікс-Ураїна» матеріали з проходження іспиту не збереглися. Суд порівнює проведення зазначеного іспиту з іспитом, з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора. На відміну від іспиту на загальні здібності та навички щодо іспиту, з метою виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора є Звіт, з якого можливо переконатися, на які запитання відповідала позивачка, які відповіді надала правильно, які відповіді надала неправильно, та з чого сформовані 90 балів за І етап атестації (т.1 а.с.96-120);
- відповідачами не доведено, що ОСОБА_1 за результатами іспиту (тестування) на загальні здібності та навички отримала 92 бали, оскільки жодних документів з приводу проходження неї такого тестування у відповідачів не збереглося та неможливо зрозуміти, з чого утворилася ця цифра у протоколі кадрової комісії;
- всупереч вимогам Закону та Порядку, проведення другого етапу атестації - складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, проводилося не відповідними кадровими комісіями, а ТОВ «Сайметрікс-Україна». Відтак, позивачка була звільнена з публічної служби на підставі негативного результату тесту, який проводився не кадровою комісією, а комерційним товариством, зміст цього тесту відповідачами не формувався, не рецензувався та не затверджувався, право на оскарження якого не передбачено, подана скарга не розглянута, а результати тесту не збереглися та в теперішній час неможливо пересвідчитися, в чому саме полягає неправильність відповідей позивачки.
З цих підстав суд першої інстанції визнав протиправним та скасував рішення Кадрової комісії №1 Офісу Генерального прокурора від 10.04.2020 року №306 «Про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки», а також скасував як похідний наказ про звільнення позивача з посади від 24.04.2020 року №319к.
При цьому суд першої інстанції відхилив доводи позивача на відсутність факту ліквідації чи реорганізації прокуратури області, як обов`язкової умови для звільнення позивача на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», зазначивши, що згідно підпункту 2 п.19 розд.II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону №113-ІХ прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади у Генеральній прокуратурі України, регіональних прокуратурах, місцевих прокуратурах, військових прокуратурах, звільняються Генеральним прокурором, керівником регіональної (обласної) прокуратури з посади прокурора на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» за умови наявності рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації. Зазначені норми Закону №113-ІХ є спеціальними по відношенню до інших нормативно-правових актів, мають імперативний характер та підлягають безумовному виконанню уповноваженими органами та їх посадовими особами, а юридичним фактом, що зумовлює звільнення на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру», в даному випадку, є рішення кадрової комісії про неуспішне проходження атестації прокурором регіональної прокуратури.
Апелянти не погоджуються з висновками суду першої інстанції про необґрунтованість та недоведеність рішення Кадрової комісії відносно ОСОБА_1 , зазначаючи, що кадрова комісія приймала відносно позивача рішення на підставі наданої їй відомості про результати тестування на загальні здібності та навички з використання комп`ютерної техніки та врахувала відсутність актів про технічні збої у роботі програмного комплексу та комп`ютерної техніки під час проходження позивачем цього етапу атестації. Апелянти стверджують, що сама відомість про результати тестувань, яка підписана головою комісії та секретарем, і в якій вказані результати отриманих позивачем оцінок за вербальний та абстрактно-логічний блоки та середньоарифметичних бал двох оцінок, є достатнім та належним доказом результатів пройденого позивачем тестування на загальні здібності та навички, а тому Кадрова комісія цілком обґрунтовано прийняла рішення про неуспішне проходження позивачем атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з комп`ютерної техніки, що є належною правовою підставою для звільнення позивача на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру».
Оскільки позивач рішення суду першої інстанції не оспорював, у тому числі і в частині відхилення його доводів про відсутність підстав для звільнення позивача на підставі п.9 ч.1 ст.51 Закону України «Про прокуратуру» внаслідок відсутності факту ліквідації чи реорганізації прокуратури області, колегія суддів, виходячи з визначених частиною 1 статті 308 КАС України меж апеляційного перегляду, здійснює апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційний скарг.
Оскільки суд першої інстанції задовольнив позов лише з підстав необґрунтованості рішення Кадрової комісії №1 Офісу Генерального прокурора від 10.04.2020 року №306 «Про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки», то саме такий висновок суду першої інстанції є предметом оцінки у даному апеляційному провадженні.
Оцінюючи спірне рішення Кадрової комісії №1 Офісу Генерального прокурора від 10.04.2020 року №306 «Про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки» на його відповідність критеріям, закріпленим у п.2 ст.2 КАС України, а саме: чи прийнято воно обґрунтовано, добросовісно, розсудливо та пропорційно, колегія суддів зазначає наступне.
Як вже було зазначено вище, відразу після завершення іспиту на загальні здібності та навички ОСОБА_1 повідомила кадрову комісію про технічні проблеми в роботі комп`ютера, що, на її думку, негативно вплинуло на результати тестування та просила надати можливість перездати іспит. З аналогічними заявами до кадрової комісії звернулись в цей же день ще 80 прокурорів.
Суд першої інстанції зазначив, що таке звернення позивача фактично було розглянуто Кадровою комісією №1 лише 13.04.2020 року, тобто вже після винесення рішення від 10.04.2020 року №306 «Про неуспішне проходження прокурором ОСОБА_1 атестації за результатами складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки».
Апелянт заперечує проти цього, стверджуючи, що згідно протоколу засідання Першої кадрової комісії від 10.04.2020 року №8 таке звернення позивача було розглянуто у третьому питанні порядку денного, що підтверджується копією такого протоколу та додатку №2 до нього.
Колегія суддів з такими доводами апелянта погодитися не може, оскільки за змістом третього питання порядку денного протоколу засідання Першої кадрової комісії від 10.04.2020 року №8 зазначається лише про надходження заяв стосовно технічного збою під час тестування від 82 осіб, без зазначення їх переліку та без посилань на додаток №2. В рамках розгляду цього питання розглядалась пропозиція в.о. голови комісії та секретаря комісії призначити всім особам, які не успішно склали тестування на загальні здібності та навички 04.03.2020 року на додатковий день з метою запобігання судового оскарження та наявною перспективою позитивного рішення суду про поновлення на посаді, але така пропозиція не набрала необхідної кількості голосів. Після голосування по цій пропозиції в протоколі №8 відображено рішення про неуспішне проходження атестації тих прокурорів, які зазначені у додатку №2 до цього протоколу, в якому під №62 зазначена позивач. 
Отже, в протоколі засідання Першої кадрової комісії від 10.04.2020 року №8 відсутнє рішення про розгляд по суті звернення позивача про надання можливості перездати іспит внаслідок технічного збою бід час тестування. 
Посилання апелянта на протокол засідання Першої кадрової комісії №1 від 13.04.2020 року, в якому по третьому питанню порядку денного вирішено доповнити третє питання порядку денного протоколу засідання Першої кадрової комісії від 10.04.2020р. №8 переліком прізвищ, імен та по батькові прокурорів, які подали заяви про оскарження результатів тестування на загальні здібності та навички , що відбулось 04.03.2020р., колегія суддів вважає такими, що не доводять факт належного розгляду та вирішення вищевказаного звернення позивача від 04.03.2020 року.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачами не спростовані доводи позивача про наявність технічних збоїв під час проведення вказаного іспиту (тестування) на загальні здібності та навички, а посилання відповідачів на відсутність актів про такі збої є безпідставними, оскільки ні вказаними Правилами, ні Порядком не передбачено складання актів про технічні збої, не визначено їх форму та не встановлено порядку перевірки інформації, яка в них відображена.
Виходячи з цього, суд першої інстанції вірно вказав, що при прийнятті оскаржуваного рішення щодо позивача та розгляді її звернення від 04.03.2020 року Кадрова комісія №1 Офісу Генерального прокурора не вжила жодних заходів по перевірці наведених позивачем у звернені обставин, а послалась виключно на відсутність акту про такі збої, який не передбачений Порядком та Правилами, та з урахуванням того, що оцінка результату та перебігу такого тестування здійснювалась не безпосередньо членами відповідної комісії.
Посилання апелянтів в якості спростування такого висновку на лист ТОВ «Сайметрікс-Україна» від 27.04.2020 року на адресу заступника Генерального прокурора України Мамедова Г.А., в якому підтверджено виникнення технічної несправності під час проведення тестування на загальні здібності лише 02.03.2020 року, що призвело до тимчасового зриву тестування, та відсутність таких збоїв у наступні дні з 03.03.2020 року по 05.03.2020 року, колегія суддів відхиляє, оскільки таких відомостей не було в розпорядженні Кадрової комісії №1 Офісу Генерального прокурора станом на 10.04.2020 року, коли відносно позивача приймалось спірне рішення про неуспішне проходження атестації. 
Оцінюючи висновок суду першої інстанції про те, що матеріалами справи не доведено та відповідачами не надано відповідних належних доказів на підтвердження результатів тестування позивачки на загальні здібності та навички, колегія суддів виходить з такого.
Вирішуючи питання про межі судового контролю за прийнятим Кадровою комісією №1 Офісу Генерального прокурора відносно позивачки рішення, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини, яким вироблена позиція, за якою за загальним правилом національні суди повинні утриматися від перевірки обґрунтованості таких актів, однак все ж суди повинні проконтролювати, чи не є викладені у них висновки адміністративних органів щодо обставин у справі довільними та нераціональними, непідтвердженими доказами абож такими, що є помилковими щодо фактів; у будь-якому разі суди повинні дослідити такі акти, якщо їх об`єктивність та обґрунтованість є ключовим питанням правового спору (п.111 рішення від 31.07.2008 року у справі «Дружстевні заложна пріа та інші проти Чеської Республіки»(CASE OF DRUЋSTEVNН ZБLOЋNA PRIA AND OTHERS v. THE CZECH REPUBLIC); п.156-157, 159 рішення від 21.07.2011 року у справі «Сігма радіо телевіжн лтд. Проти Кіпру» (CASE OF SIGMA RADIO TELEVISION LTD. v. CYPRUS); п.44 рішення від 22.11.1995 року у справі «Брайєн проти Об`єднаного Королівства» (CASE OF BRYAN v. THE UNITED KINGDOM); п.4 рішення Європейської комісії з прав людини щодо прийнятності від 08.03.1994 року у справі «ISKCON та 8 інших проти Об`єднаного Королівства» (ISKCON and 8 Others against the United Kingdom); п.47-56 рішення від 02.12.2010 року у справі «Путтер проти Болгарії» (CASE OF PUTTER v. BULGARIA).
Колегія суддів зазначає, що ключовим питанням даного спору є існування тих фактів та обставин, які вказують на не набрання позивачем прохідного балу для успішного складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки.
З`ясування судом таких фактів та обставин повинно здійснюватися на підставі наданих сторонами доказів.
При цьому, питання доцільності встановлення Порядком №221 такого етапу атестації прокурорів як складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, визначення методології та спробу проведення такого тестування, як і питання доцільності визначення наказом Генерального прокурора від 21.02.2020 року №105 мінімального прохідного балу для успішного складання зазначеного іспиту, не є предметом судового контролю і відносяться до виключних дискреційних повноважень Офісу Генерального прокурора.
Суд першої інстанції зазначив, що оскільки матеріали з проходження позивачем іспиту на загальні здібності та навички не збереглися, то це не дає суду можливості дослідити зміст тестів, які здавала під час іспиту позивачка, надані нею відповіді, визначити які саме відповіді було визначені, як неправильні.
Колегія суддів погоджується з тим, що відсутність будь-яких матеріалів з проходження позивачем іспиту на загальні здібності та навички виключає можливість суду пересвідчитися в правильності визначеного результату тестування позивача на загальні здібності та навички, на відміну від пройденого позивачем іспиту на виявлення рівня знань та умінь у застосуванні закону, відповідності здійснювати повноваження прокурора, який позивач також проходила 04.03.2020 року, і по якому відповідач долучив до матеріалів справи документи, з яких можливо переконатися, на які запитання відповідала позивачка, які відповіді надала правильно, які відповіді надала неправильно, та з чого сформовані 90 балів за І етап атестації (т.1 а.с.96-120).
Твердження апелянтів про те, що відомість про результати тестування на загальні здібності та навички, яка підписана головою комісії та секретарем, і в якій вказані результати отриманих позивачем оцінок за вербальний та абстрактно-логічний блоки та середньоарифметичних бал двох оцінок, є достатнім та належним доказом отриманого позивачем результату по такому тесту, колегія суддів відхиляє, оскільки така відомість лише відображає кількість балів без відображення способу їх визначення (перелік запитань, кількість правильних та неправильних відповідей, тощо). 
Суд першої інстанції вірно зазначив, що відсутність у відповідачів жодних документів з приводу проходження позивачкою тестування на загальні здібності та навички не дає можливості суду з`ясувати з чого утворилися 92 бали, які відображені у відомості, як результат проходження позивакою такого тестування. 
З наявних у справі документів вбачаються такі обставини проведення 04.03.2020 року тестування на загальні здібності та навички.
Листом від 27.04.2020 року №270420-1 ТОВ «Сайметрікс-Україна» повідомило Генеральну прокуратуру та ОСОБА_2 , якій з 06.03.2020 року був головою Другої кадрової комісії з атестації прокурорів, про надання послуг з тестування на загальні здібності з 2 по 5 березня 2020 року. Послуги надавались шляхом забезпечення доступу учасниками тестування до тестової платформи, за допомогою якої учасникам пред`являлись тестові завдання, а також забезпечення асистентської підтримки під час проведення тестування. До вищевказаних послуг не включалось забезпечення матеріально-технічної бази тестування, надання та налаштування комп`ютерів, на яких виконувався тест.
Листом від 28.08.2020 року №07/0920 (т.2 а.с.49-52) ТОВ «Сайметрікс-Україна» повідомило наступне: 
- ТОВ «Сайметрікс-Україна» залучалось виключно до проведення тестувань абстрактно-логічних та вербальних здібностей; 
- ТОВ «Сайметрікс-Україна» не передавало Інструмент « ІНФОРМАЦІЯ_1 », ані Офісу Генерального прокурора, ані будь-якій іншій особі, а надавало послуги з тестування (оцінки) вербальних та абстрактно-логічних здібностей та навичок за допомогою Інструменту на підставі вищевказаного договору про закупівлю №20-MR-0397, укладеного з державною агенцією «Експертиз Франс»;
- розробником Інструмент «PSYMETRICS» є громадянин України ОСОБА_3 , а ТОВ «Сайметрікс-Україна» використовує цей інструмент на підставі ліцензійного договору №LA.02 від 18.12.2018 року;
- Інструмент « ІНФОРМАЦІЯ_1 » – це програмне забезпечення, призначене для вимірювання психологічних характеристик особистості у формі SaaS. В Україні відсутні технічні регламенти для програмного забезпечення та, відповідно, вимоги щодо відповідності програмного забезпечення технічним регламентам;
- авторами тестів, з яких складається інструмент «PSYMETRICS», є громадяни України ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які формували запитання та варіанти відповідей на них;
- кожен тест був оснащений адаптивним механізмом подачі запитань: кожне наступне запитання подається респонденту із банку запитань автоматично з урахуванням індексу складності попереднього запитання та правильності або неправильності відповіді на нього. Такий механізм забезпечує більш точне вимірювання здібностей кожного респондента;
- на підставі адаптивного механізму подачі запитань для кожного респондента забезпечується індивідуальний і неповторний варіант 30 запитань по кожному тесту, але, при цьому, нівелюється можливість ознайомлення із запитаннями, що були сформовані респонденту під час тестування та результатами відповідей на них, а також можливість їх завантаження та збереження в електронному форматі. В Інструменті зберігаються виключно результати за кожним тестом, які видаляються через 3 тижні. Такий строк збереження результатів затверджено наказом (ТОВ «Сайметрікс-Україна») №ОД-02/1218 від 18.12.2018 року (т.1 а.с.25-255).
З наведеної відповіді ТОВ «Сайметрікс-Україна», яка долучена до справи відповідачем, слідує, що іспит позивачки проводився спеціалістами цього товариства з використанням програмного інструменту « ІНФОРМАЦІЯ_1 », розробленого громадянин України ОСОБА_3 , а результати проходження цього тесту позивачем знищені за рішенням цього товариства.
При цьому, Офіс Генерального прокурора, прокуратура Миколаївської області та Кадрова комісія №1 тестів на загальні здібності та навички не розробляли, не ревізували та не затверджували. Договору між Офісом Генерального прокурора, прокуратурою Миколаївської області та Кадровою комісію №1 з ТОВ «Сайметрікс-Україна» на проведення тестування прокурорів не укладалось.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що всупереч вимогам Закону та Порядку, проведення другого етапу атестації - складання іспиту у формі анонімного тестування на загальні здібності та навички з використанням комп`ютерної техніки, проводилося не відповідними кадровими комісіями, а суб`єктом підприємницької діяльності ТОВ «Сайметрікс-Україна».
Отже, звільнення позивачки з публічної служби відбулось на підставі негативного результату тесту, який проводився не кадровою комісією, а суб`єктом підприємницької діяльності, яке на власний розсуд розпорядилось результатами такого тестування, знищивши їх. 
Це підтверджує той факт, що ані на момент прийняття рішення про неуспішне проходження атестації позивачем (10.04.2020 року), ані на момент розгляду справи в суді Офіс Генерального прокурора не мав доказів обґрунтованості виставленого позивачу результату тестування (іспиту) на загальні здібності та навички у кількості 92 балів.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить висновку, що приймаючи рішення про неуспішне проходження атестації позивачем, Кадрова комісія №1 Офісу Генерального прокурора не мала достатніх та достовірних доказів непроходження позивачем другого етапу тестування на загальні здібності та навички, а тому рішення від 10.04.2020 року №306 є необґрунтованим, у зв`язку з чим підлягає скасуванню, про що також вірно зазначив і суд першої інстанції.
Саме з цих підстав скасуванню підлягає також і наказ прокурора Миколаївської області від 24.04.2020 року №319к «Про звільнення ОСОБА_1 », оскільки єдиною підставою для його видання було рішення Кадрової комісії №1 Офісу Генерального прокурора від 10.04.2020 року №306.
Отже, судом першої інстанції прийняте вірне рішення про визнання протиправним та скасування спірного наказу від 24.04.2020 року №319к «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Згідно з частиною першою статті 235 КЗпП, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Частиною 2 ст.235 Кодексу про працю України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
Верховний Суд України у постанові від 14.01.2014 року у справі №21-395а13 зазначив, що суд, ухвалюючи рішення про поновлення на роботі, має вирішити питання про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, визначивши при цьому розмір такого заробітку за правилами, закріпленими у Порядку №100.
Як вже зазначено вище, позивач спірним наказом від 24.04.2020 року №319к була звільнена з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Миколаївської області з 30.04.2020 року.
Оскільки таке звільнення є протиправним, то позивач має бути поновлена на тій посаді, з якої її було звільнено, тобто на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Миколаївської області.
Однак суд першої інстанції в пункті 4 резолютивної частини оскаржуваного рішення поновив позивача на посаді начальника відділу роботи з кадрами Миколаївської обласної прокуратури, не навівши в мотивувальній частині жодного обґрунтування для поновлення позивача на посаді, яка має іншу назву ніж та, з якої позивача було звільнено.
У цьому контексті судова колегія зазначає, що відповідно до пункту 3 розділу ІІ Прикінцеві і перехідні положення Закону №113-IX за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури.
У випадку незаконного звільнення працівника з роботи його порушене право повинно бути відновлене шляхом поновлення його на посаді, з якої його було незаконно звільнено, оскільки переведення позивача на рівнозначну посаду у новоствореній прокуратурі повинно відбуватися не автоматично, а за результатами складеного іспиту за умови відповідності вимогам Закону України «Про прокуратуру».
Вищенаведене відповідає сталій практиці Верховного Суду, яка відображена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №П/9901/101/18 (провадження №11-217заі18), постановах КАС у складі Верховного Суду від 04.07.2018 року по справі №826/12916/15, від 06.03.2019 року по справі №824/424/16-а, від 13.03.2019 року по справі №826/751/16, від 27.06.2019 року по справі №826/5732/16, від 26.07.2019 року по справі №826/8797/15, від 09.10.2019 року по справі №П/811/1672/15, від 12.09.2019 року по справі №821/3736/15-а, від 22.10.2019 року по справі №816/584/17, від 15.04.2020 року по справі №826/5596/17, від 19.05.2020 року по справі №9901/226/19, від 07.07.2020 року по справі №811/952/15, від 11.02.2021 року №814/197/15.
Відтак, пункт 4 резолютивної частини рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині назви посади, на якій підлягає поновленню позивачка.
Що стосується рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Миколаївської обласної прокуратури на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 01.05.2020 року по 01.02.2021 року в загальній сумі 252 965,28 грн., то апелянти в своїх апеляційних скаргах доводів на спростування правильності визначення судом першої інстанції періоду вимушеного прогулу та суми середнього заробітку за цей період не навели. 
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в цій частині, з огляду на наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок №100).
Відповідно до п.2 Порядку №100 середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
Згідно з п.5 Порядку №100 основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є розрахована згідно з абзацом першим пункту 8 цього Порядку середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.
Пунктом 8 Порядку №100 встановлено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.
Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно довідки прокуратури Миколаївської області від 24.06.2020 року середньоденна заробітна плата позивача складала 1345,56 грн..
Суд першої інстанції вірно визначив середній заробіток позивача за час вимушеного прогулу за період з 01.05.2020 року по 01.02.2021 року в розмірі 252965,28 грн. (1345,56 грн. * 188 робочих дні). 
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з Миколаївської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу є законним та обґрунтованим.
Відповідно до частини 4 статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Оскільки пункт 4 резолютивної частини рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині назви посади, на якій підлягає поновленню позивачка, то апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню. 
Керуючись ст.315, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325, ст.328, ст.329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційні скарги Офісу Генерального прокурора та Миколаївської обласної прокуратури – задовольнити частково. 
Рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2020 року - змінити, виклавши абзац 4 резолютивної частини цього рішення наступним чином:
« 4.Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Миколаївської області та в органах прокуратури з 01 травня 2020 року».
В іншій частині рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 01 лютого 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено та підписано 04 червня 2021 року.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.