ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8513/20  Номер провадження 33/814/233/21	Головуючий у 1-й інстанції Гусач О. М.  Доповідач ап. інст. Нізельковська Л. В.	

Категорія ч.1 ст. 130 КУпАП

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2021 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Нізельковська Л.В., 
за участі: 
захисника – адвоката Пінчук Ю.В.,
особи, яка притягається
до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Пінчук Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Автозаводського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 02 лютого 2021 року,

в с т а н о в и в :
Цією постановою 	  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, не працюючий, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 ,  	

визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в сумі 454 грн. в дохід держави.
Постановою судді ОСОБА_1 визнаний винуватим у тому, що він 13.12.2020 о 22.25 год., по вул.Хорольська, в м.Кременчук Полтавської області, керував автомобілем „ВАЗ 21093”, д.н.з. НОМЕР_1 , з ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, порушення мови та координації). Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КпАП України.
В апеляційній скарзі захисник просить постанову судді скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. Факт керування транспортним засобом заперечує. Вказує, що працівники поліції автомобіль не зупиняли, оскільки транспортний засіб був припаркований на узбіччі дороги, перебував у нерухомому стані з увімкненими габаритними вогнями.
Від керування транспортним засобом ОСОБА_1 не відсторонявся. 
Від проходження огляду не відмовлявся, а лише просив працівників поліції надати йому деякий час для того, щоб відвезти ліки хворій дитині. Тобто його дії були зумовлені станом крайньої необхідності. 
Крім того, зазначає, що в зв`язку зі змінами в законодавстві, адміністративна відповідальність за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння не передбачена.
Натомість, на даний час вказане діяння є кримінально-караним, оскільки до Кримінального кодексу України включено статтю 286-1, відповідальність за якою настає в разі керування особою транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку медичного освідування на стан сп`яніння.
Вислухавши захисника Пінчук Ю.В. та особу, яка притягається до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 , які підтримали подану апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, приходжу до такого висновку.
Відповідно до вимог ст.ст. 252, 280 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд має повно, всебічно та об`єктивно дослідити всі обставини справи в їх сукупності та з`ясувати, чи було скоєно адміністративне правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Суддя місцевого суду вказаних вимог закону дотримався та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України. Висновок судді ґрунтується на доказах, що маються у справі та були досліджені в судовому засіданні.
Диспозиція ч.1 ст.130 КпАП України передбачає відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Допитаний під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначив, що від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння відмовився, оскільки поспішав додому, щоб відвезти ліки хворій дружині, яка потребувала негайної допомоги. Факт керування транспортним засобом не оспорював.
Як вбачається із протоколу про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками наркотичного сп`яніння (зіниці очей не реагують на світло, порушення мови та координації). Від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився.
Факт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які вони надали поліцейським на місці події. 
З наявного в матеріалах справи відеозапису вбачається, що працівники поліції зупинили автомобіль „ВАЗ 21093”, д.н.з. НОМЕР_1 , та виявили у водія ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння. Після чого декілька разів йому було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння у медичному закладі, однак,  ОСОБА_1  в присутності двох свідків в категоричній відмовився від проходження огляду. При цьому, факт керування транспортним засобом не заперечував.
Підстави ставити під сумнів вказані докази відсутні, оскільки ці докази є об`єктивними, відповідають вимогам ст.251 КпАП України, узгоджуються між собою і нічим не спростовані.
Відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння сама по собі є самостійним складом правопорушення і доведеність факту вчинення цього правопорушення не залежить від того, чи відсторонявся правопорушник від керування автомобілем. При цьому, як вбачається з наявного в матеріалах справи відеозапису, після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, працівники поліції відсторонили  ОСОБА_1 від керування автомобілем та заборонили йому подальший рух. Тому доводи апелянта і в цій частині є необґрунтованими.
Твердження апелянта про необхідність закриття справи та направлення матеріалів справи прокурору для вирішення питання про притягнення особи до кримінальної відповідальності не відповідають положенням закону з огляду на таке. 
Згідно з ч.2 ст.9 КпАП України адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
17.03.2021 набрав чинності Закон України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху” №1231-IX від 16.02.2021. 
Відповідно до вказаного закону стаття 130 КпАП України викладена в новій редакції, якою передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто, дії, вчинені  ОСОБА_1 , містять склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КпАП України в редакції, що діє на час розгляду справи в апеляційному суді.
Чинна редакція ст.286-1 КК України передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило потерпілому певні тілесні ушкодження чи потягло смерть людини.
Відповідно до ч.1 ст.8 КпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
При цьому, згідно з ч.2 цієї статті закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
Аналогічні положення викладені в ч.1 ст.5 КК України, відповідно до якої закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.
Таким чином,  ОСОБА_1  не може бути притягнутий до кримінальної відповідальності за ст.286-1 КК України, оскільки чинним законом кримінальна відповідальність за дії, викладені в протоколі про адміністративне правопорушення, не передбачена.
Отже, підстав для скасування постанови судді місцевого суду та направлення справи прокурору для вирішення питання про притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності, про що ставить питання апелянт в апеляційній скарзі, немає.
Не знайшли свого підтвердження і доводи ОСОБА_1 та його захисника про перебування в стані крайньої необхідності.
Стаття 18 КУпАП передбачає, що не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
Будь-яких документів про перебування дружини чи дитини ОСОБА_1 на лікуванні стороною захисту не надано, як і квитанцій або чеків про придбання лікарських засобів 13.12.2020. Відсутній рецепт лікаря про необхідність придбання ліків або висновок лікаря про перебування когось із членів сім`ї ОСОБА_1 в критичному стані та необхідності негайного введення ліків.
При цьому, в суді першої інстанції ОСОБА_1 зазначав, що ліки були необхідні дитині, а в суді апеляційної інстанції стверджував, що лікарські засоби потрібні були дружині.
Тому, твердження  ОСОБА_1 та його захисника про наявність крайньої необхідності, слід вважати способом захисту з метою уникнення відповідальності.
Враховуючи наведене, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається.
Разом з тим, санкція ч.1 ст.130 КпАП України (в новій редакції) передбачає адміністративне стягнення у виді накладення штрафу на водіїв у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Тобто чинним законом передбачено більш суворе стягнення, ніж призначене суддею місцевого суду.
Однак, суд апеляційної інстанції, з огляду на положення ст.294 КпАП України, позбавлений можливості усунути вказану помилку, оскільки не може вийти за межі апеляційної скарги, погіршивши тим самим становище особи, яка притягається до відповідальності.
Враховуючи вищенаведене, постанова судді місцевого суду є законною і підстав для її зміни чи скасування немає.
На підставі викладеного, керуючись ст.294 КпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника Пінчук Ю.В. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Автозаводського районного суду м.Кременчук Полтавської області від 02 лютого 2021 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
           
Суддя                                                                 Л.В. Нізельковська