Постанова
Іменем України
 
26 травня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 523/19129/19
провадження № 61-10712св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), 
Ткачука О. С.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа: Одеське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Одеське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, про встановлення факту перебування на утриманні, за касаційною скаргою Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській областіна рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2020 року у складі судді Мурманової І. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у складі колегії суддів: Громіка Р. Д., Драгомерецького М. М., Дрішлюка А. І.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2019 року ОСОБА_1 подала до суду заяву про встановлення факту, що має юридичне значення.
В обґрунтування заяви зазначала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 .
На протязі сумісного проживання  ОСОБА_1 перебувала на утриманні ОСОБА_2 , оскільки його доходи значно перевищували її доходи.
ОСОБА_2 працював в КП «Теплопостачання міста Одеси» на посаді слюсаря з ремонту устаткування теплових мереж з шкідливими умовами праці. Згідно довідки про доходи № 03/01-417 від 02 грудня 2019 року ОСОБА_2 була нарахована заробітна плата за 12 місяців 2017 року - 76 654,94 грн, виплачена - 61 707,25 грн. Крім того, ОСОБА_2 отримував пенсію за віком, яка у 2017 році приблизно складала 3 300 грн. Таким чином щомісячний дохід ОСОБА_2 складав більш 8 500 грн.
ОСОБА_1 отримувала пенсію за віком. Виходячи з довідки про доходи розмір її пенсії складав 15 970,20 грн. Таким чином середньомісячна пенсія ОСОБА_1 складала 1 331 грн.
У 2017 році  ОСОБА_1 також працювала в ПП «МІЦАР І КО» на посаді головного касира. За 9 місяців 2017 року (з квітня 2017 по грудень 2017) їй була нарахована заробітна плата в розмірі 30 804,70 грн, виплачена 24 787,79 грн. Таким чином, середньомісячний дохід за 2017 рік склав 4 085,19 грн, в тому числі середня зарплата - 2 754,19 грн, середня пенсія - 1 331 грн.
Отже, доходи ОСОБА_2 у 2017 році вдвічі перевищували доходи ОСОБА_1 
03 листопада 2017 року внаслідок нещасного випадку на роботі ОСОБА_2 отримав травму.
28 лютого 2018 року ОСОБА_2 оглянутий комісією МСЕК і визнаний інвалідом І групи «А», який потребує стороннього догляду. Встановлена причина інвалідності - трудове каліцтво, ступень втрати професійної працездатності у відсотках - 100 %.
У зв`язку з повною втратою ОСОБА_2 професійної працездатності внаслідок отриманого трудового каліцтва, його пенсія була перерахована і призначена пенсія в новому розмірі, який складав приблизно 7 500 грн. Крім того, ОСОБА_2 у зв`язку з повною втратою професійної працездатності, з Фонду соціального страхування України була виплачена разова страхова виплата, а також виплачувалась щомісячно страхова виплата в тому ж розмірі, що і пенсія. Таким чином загальний дохід ОСОБА_2 після отримання ним трудового каліцтва складав приблизно 15 000 гривень.
У 2018 році ОСОБА_1 змушена була звільнитися з роботи, оскільки здійснювала постійний догляд за чоловіком, який був лежачим хворим.
Таким чином, основним доходом сім`ї була пенсія і страхова виплата чоловіка. Отже постійним і основним джерелом існування ОСОБА_1 після отриманням ОСОБА_2 трудового каліцтва були його доходи.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області складено відповідний актовий запис за № 1842.
Згідно довідки про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом серія 03-1 № 000037 від 02 липня 2019 року висновком МСЕК встановлений причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з трудовим каліцтвом.
З метою оформлення пенсії, у зв`язку із втратою годувальника, ОСОБА_1 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , яка рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року була задоволена. Встановлено факт її проживання з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу з 01 грудня 1992 року по день смерті чоловіка, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .
На підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року їй була призначена пенсія по втраті годувальника згідно статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
ОСОБА_1 стало відомо, що вона має право на отримання страхової виплати, в зв`язку зі смертю потерпілого від нещасного випадку на виробництві згідно частини першої статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області із заявою про призначення страхової виплати у зв`язку зі смертю годувальника ОСОБА_2 .
24 жовтня 2019 року ОСОБА_1 отримала письмову відповідь з управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, якою було повідомлено, що заява залишається без розгляду до того моменту, коли нею буде надано рішення суду про встановлення факту знаходження на утриманні. 
28 жовтня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Одеського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області із заявою, в якій просила винести на повторну комісію питання про призначення їй страхової виплати у зв`язку із смертю годувальника ОСОБА_2 
28 листопада 2019 року спеціальною комісією при управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області з питань вирішення спорів було винесено рішення № 11, яким визнано, що задоволення заяви ОСОБА_1 про призначення Одеським міським відділенням управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області страхових виплат по втраті годувальника не є можливим без судового рішення про встановлення факту перебування заявниці на утриманні ОСОБА_2 .
У зв`язку з цим, заявник звернулась до суду із заявою про встановлення факту перебування на утриманні ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Встановлено факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до дня його смерті. 
Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив із того, що померлий ОСОБА_2 проживав разом із заявницею та отримував дохід, що згідно довідки про доходи, наданої КП «Теплопостачання м. Одеси» від 02 грудня 2019 року вих. № 03/01-417, в період з січня 2017 року по грудень 2017 року складав: 61 707,25 грн, за січень 2018 по березень 2018 року, до виплати склав: 28 467,61 грн. Дохід ОСОБА_2 значно більший, ніж у ОСОБА_1 , тому суд вважав доведеним факт того, що померлий ОСОБА_2 надавав систематично допомогу ОСОБА_1 , яка носила постійний характер і була її основним джерелом для існування.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Одеське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області звернулось до суду з апеляційною скаргою, в якій просило оскаржуване рішення скасувати, ухвалите нове рішення, яким у задоволенні заяви відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. 
Постановою Одеського апеляційного суду від 10 червня 2020 року апеляційну скаргу Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області залишено без задоволення, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2020 року залишено без змін.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначав, що пенсія ОСОБА_2 з жовтня 2017 року по лютий 2018 року складала 7 434,06 грн щомісячно; в березні 2018 року - 7 621,24 грн; з квітня 2018 року по листопад 2018 року - 7 897,16 грн; з грудня 2018 року по лютий 2019 року - 7 918,16 грн, що підтверджується довідкою про доходи № 4949359703921933.
Таким чином, щомісячні доходи ОСОБА_2 на день отримання каліцтва складались з пенсії в розмірі 7 434,06 грн (листопад 2017 року), а також заробітної плати, середньомісячний розмір якої в 2017 році складав 5 142,27 грн (61 707,25:12).
Отже, загальний дохід ОСОБА_3 на день отримання каліцтва складав 12576,33 гривень.
Середньомісячний розмір доходів ОСОБА_1 у вказаний період складав 4 085,19 грн (середньомісячна пенсія 1 331 грн, середньомісячна заробітна плата 2 754,19 грн), що підтверджується матеріалами справи.
Таким чином, станом на 03 листопада 2017 року щомісячні доходи ОСОБА_2 перевищували щомісячні доходи ОСОБА_1 , що підтверджує факт її перебування на утриманні чоловіка.
Крім того, на день смерті ОСОБА_2 заявниця не працювала, оскільки здійснювала догляд за своїм чоловіком - інвалідом І групи «А». Доходи ОСОБА_3 на день його смерті складали 15 806,74 грн, а доходи ОСОБА_1 складались з пенсії за віком в розмірі 1 785,61 грн.
Отримання заявницею пенсії, яка за розміром була не суттєво більшою за прожитковий мінімум, встановлений законодавством, не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, оскільки судом першої інстанції встановлено, що основним та постійним джерелом засобів до існування для заявниці була допомога з боку особи, яка надавала їй утримання. 
Крім того, заінтересованою особою не доведено тих обставин, ні які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надано.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2020 року Одеське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області звернулось до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2020 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу з Суворовського районного суду м. Одеси.
06 січня 2021 року до Верховного Суду надійшла витребовувана справа.
Ухвалою Верховного Суду від 18 травня 2021 року справу призначено до розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої статті 389 ЦПК України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Як на підставу касаційного оскарження Одеське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській областів касаційній скарзі, з урахуванням уточненої редакції зазначає, що висновок судів про те, що отримання ОСОБА_1 пенсії, яка за розміром була не суттєво більшою за прожитковий мінімум, не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, є помилковим та суперечить правовому висновку, викладеному в постановах Верховного Суду від 16 квітня 2020 року у справі № 61-37673св18 та від 18 квітня 2018 року у справі № 61-11674св18.
Встановлюючи факт перебування на утриманні свого померлого чоловіка, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули належної уваги на те, що ОСОБА_1 не може вважатися особою, яка перебувала на утриманні, оскільки її дохід (пенсія) перевищував встановлений державою прожитковий мінімум.
В ухвалі Верховного Суду від 27 липня 2020 року про відкриття касаційного провадження вказано, що касаційна скарга Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській областіподана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктом першим частини другої статті 389 ЦПК України.
Доводи інших учасників справи
У січні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, у якому просить відхилити касаційну скаргу, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.
Відзив мотивовано тим, що при вирішенні спору по суті суди першої та апеляційної інстанцій повно встановили всі факти та обставини, що мають значення для справи, у результаті чого ухвалили законні та обґрунтовані судові рішення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
З 28 квітня 1974 року ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , який 01 грудня 1992 року було розірвано. Однак, подружжя продовжувало проживати разом однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 .
Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 серпня 2019 року (справа № 523/9552/19) було встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , без реєстрації шлюбу з 01 грудня 1992 року по день смерті чоловіка, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 15 - 16).
Також судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно копії свідоцтва про смерть від 09 лютого 2019 року, виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 1842 (свідоцтво серія № НОМЕР_1 від 09 лютого 2019 року) (а. с. 13).
Відповідно до довідки про причинний зв`язок смерті з професійним захворюванням (отруєнням) або трудовим каліцтвом серія 03-1 № 000037 від 02 липня 2019 року, вбачається, що смерть ОСОБА_2 , настала у зв`язку з отриманням трудового каліцтва від 28 лютого 2018 року, акт № 87ТР (а. с. 14).
На підтвердження доходів отриманих в період з квітня 2017 року по квітень 2018 року заявницею надано довідку про доходи № 02/12 від 02 грудня 2019 року згідно якої дохід ОСОБА_1 за вказаний період склав 52 523,36 грн (а. с. 19).
Відповідно до довідки про доходи виданої ОСОБА_1 на підтвердження перебування її на обліку в Суворовському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в м. Одесі в Одеській області, сума пенсії за період з січня 2017 року по листопад 2019 року складає 56 766,47 грн (а. с. 21 - 22).
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до довідки про доходи ОСОБА_2 наданої КП «Теплопостачання м. Одеси» від 02 грудня 2019 року вих. № 03/01-417 дохід останнього в період з січня 2017 року по грудень 2017 року, до виплати, склав: 61 707,25 грн, за січень 2018 по березень 2018 року, до виплати склав: 28 467,61 грн (а. с. 23, 24).
Також судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 зверталась до Одеського міського відділення Фонду соціального страхування України в Одеській області із заявою про призначення їй страхових виплат у зв`язку зі смертю годувальника ОСОБА_2 (а. с. 26).
Згідно листа-відповіді Фонду соціального страхування Управління виконавчої дирекції Фонду в Одеській області Одеське міське відділення від 24 жовтня 2019 року вих. № 05/4040 заявнику було відмовлено з підстав ненадання заявником необхідних документів на підтвердження факту перебування на утримання померлого ОСОБА_2 (а. с. 27 - 29).
На підтвердження факту перебування на утриманні померлого, заявником надано акти засвідчені головою ЖБК «Вимпел-21» відповідно до яких зазначено, що заявник проживала разом з ОСОБА_2 та перебувала на його утриманні (а. с. 31 - 34) та довідку № 41 від 04 листопада 2019 року, засвідчену начальником ЖБК «Вимпел-21» щодо проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за однією адресою, ведення спільного господарства та перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 по день його смерті, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 37).
Також судом досліджено рішення № 11 Спеціальної Комісії від 28 листопада 2019 року щодо розгляду заяви про призначення страхової виплати за втратою годувальника, згідно з яким заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення у зв`язку з неможливістю встановлення факту перебування на утримання без судового рішення (а. с. 36).
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені підпунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги, з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
Перелік юридичних фактів, що підлягають установленню в судовому порядку, визначений у частині першій статті 315 цього Кодексу, не є вичерпним.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян.
Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:
- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них має залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, при цьому має бути з`ясована мета його встановлення;
- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлено спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;
- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
В порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 755/13027/18 (провадження № 61-3297св19), в якій було заявлено аналогічні вимоги.
Відповідно до частини четвертої статті 264 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до частини четвертої статті 315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду. 
Звертаючись до суду із заявою ОСОБА_1 вказувала, що їй була призначена пенсія по втраті годувальника, згодом їй стало відомо, що вона має право на отримання страхової виплати, у зв`язку зі смертю її чоловіка, потерпілого від нещасного випадку на виробництві.
Проаналізувавши зміст заяви та дослідивши касаційну скаргу, можна зробити висновок, що заінтересована особа жодних заперечень щодо факту перебування заявниці на утриманні ОСОБА_2 не висловлювала, а посилалась на наявність спору про право, у зв'язку з тим, що заявниця не відноситься до кола осіб, які відповідно до норм законодавства мають право на отримання страхової виплати.
Таким чином, при розгляді справи в порядку окремого провадження встановлено наявність спору про право, який повинен вирішуватись в порядку позовного провадження, що зумовлює залишення заяви без розгляду.
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку про те, що оскаржені рішення суду ухвалені без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, оскаржені рішення суду першої та апеляційної інстанції скасувати, заяву залишити без розгляду.
Керуючись статтями 400, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддівТретьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Одеського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області задовольнити частково.
Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 22 січня 2020 року та постанову Одеського апеляційного суду від 10 червня 2020 року скасувати.
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Одеське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Одеській області, про встановлення факту перебування на утриманні залишити без розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   В. С. Висоцька
 
Судді:                                                                                               А. І. Грушицький
 
І. В. Литвиненко
 
                                                                                                          Є. В. Петров
 
                                                                                                          О. С. Ткачук