ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2021 року	Львів	Справа № 140/17505/20 пров. № А/857/5394/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                        Хобор Р.Б.,
суддів                                                                             Сеника Р.П., Шинкар Т.І.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Волинській області на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року, ухвалене суддею Костюкевич С.Ф. у м. Луцьку за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 140/17505/20 за адміністративним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Волинській області про визнання протиправними та скасування постанов про накладення штрафу,

                                                            В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати протиправними та скасувати постанови Управління Держпраці у Волинській області про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами від 14.12.2020 року: № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-1; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-2; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-3; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-4; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-5; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-6; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-7; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-8; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-9; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-10; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-11; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-12; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-13; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-14; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-15; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-16.
Позовні вимоги мотивовано тим, що, на підставі оскаржених рішень, відповідач наклав на позивача штраф у сумі 800000 грн. за допущення 14 працівників до роботи без укладення трудового договору. 
Позивач вважає це рішення відповідача протиправним з огляду на те, що крім оскаржених рішень, на підставі яких на позивача накладено фінансові санкції відповідно до  ч. 2 ст. 236 Кодексу Законів про працю України (далі – КЗпП України), за допуск працівників до роботи без укладення трудового договору, позивач, на підставі постанови Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.12.2020 року, притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП), яка передбачає відповідальність за те саме правопорушення, що і ч. 2 ст. 236 КЗпП України.
З цих підстав позивач вважає, що його притягнуто до юридичної відповідальності одного виду за одне і те саме правопорушення.
Крім цього, позивач вказує на те, що відповідач прийняв оскаржені рішення поза межами 45 денного строку на їх прийняття.
У зв`язку із цим, позивач вважає, що відповідач протиправно прийняв оскаржені рішення, а тому, на думку позивача, їх необхідно скасувати. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2020 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправними та скасовано постанови Управління Держпраці у Волинській області від 14.12.2020 року № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-1; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-2; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-3; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-4; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-5; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-6; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-7; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-8; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-9; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-10; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-11; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-12; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-13; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-14; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-15; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-16.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Управління Держпраці у Волинській області на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати в сумі 18000,00 грн. 
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, Управління Держпраці у Волинській області, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити. 
У обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає те, що суд першої інстанції порушив норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи та зробив помилковий висновок про задоволення позову. 
Таку позицію відповідач пояснює тим, що доводи позивача про притягнення його до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення двічі є помилковими, оскільки суб`єкти притягнення до юридичної відповідальності за ч. 2 ст. 236 КЗпП України та ч. 3 ст. 41 КУпАП є різними, в першому випадку орган Держпраці, а в другому суд.
Крім того, юридичну відповідальність у вигляді штрафних санкцій відповідач застосував до позивача раніше – 14.12.2020 року, в той час, як позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, на підставі постанови суду – 17.12.2020 року.
Відповідач також вказує на те, що правомірно прийняв оскаржені рішення на наступний робочий день після вихідного дня, оскільки максимальний 45 день для прийняття рішення випав на вихідний день.
З цих підстав, відповідач вважає, що штраф, передбачений абзацом 2 частини 2 статті 265 Кодексу Законів про працю України, застосував до позивача правильно. 
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що позивач є суб`єктом господарювання - фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності якого є діяльність ресторанів, надання послуг мобільного харчування (основний) (код КВЕД 56.10).
У період з 11.09.2020 року по 21.09.2020 року відповідач провів інспекційне відвідування фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з питань додержання законодавства про працю в частині щодо виявлення неоформлених трудових відносин за місцем провадження господарської діяльності: Волинська область, місто Луцьк, проспект Дружби Народів, 13а, бар «П`ятниця»; Волинська область, місто Луцьк, проспект Президента Грушевського, 2, 4 поверх, РЦ «Промінь», суші-бар «Суши Ямі». За результатами інспекційного відвідування 21.09.2020 року склав акт № ВЛ1449/1646/НП/ВП/АВ.
У акті інспекційного відвідування відповідач встановив, що фізична особа-підприємець ОСОБА_1 допустив до роботи 14 працівників без укладення трудового договору, оформленого наказом та повідомлення Державної фіскальної служби про прийняття працівника на роботу, що є порушенням частини 1 статті 21, частини 3 статті 24 КЗпП України, постанови Кабінету Міністрів України від 17.06.2015 року № 413.
Крім того, 21.09.2020 року відповідач щодо позивача склав протокол про адміністративне правопорушення № ВЛ1449/1646/НП/ВП/АВ/ПТ, у якому зафіксував допуск працівників до роботи без укладення трудового договору, за яке передбачена відповідальність частиною 3 статті 41 КУпАП України. Вказаний протокол направлений на розгляд до Луцького міськрайонного суду Волинської області.
29.10.2020 року уповноваженою посадовою особою - начальником Управління Держпраці у Волинській області одержано матеріали справи інспекційного відвідування. Того ж дня начальником Управління Держпраці у Волинській області направлено на адресу позивача лист від 29.10.2020 року № 4544/09, в якому зазначено про одержання вказаних документів, а також проінформовано останнього про те, що справа про накладення штрафу буде розглянута у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання вказаних вище документів.
14.12.2020 року відповідач, на підставі акта інспекційного відвідування № ВЛ1449/1646/НП/ВП/АВ від 21.09.2020 року прийняв постанови про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами у розмірі 50000 гривень за кожне правопорушення: № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-1; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-2; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-3; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-4; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-5; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-6; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-7; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-8; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-9; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-10; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-11; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-12; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-13; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-14; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-15; № ВЛ-1449/1646/НП/ВП/АВ/ТД-ФС-16.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що, на підставі оскаржених постанов, позивач двічі притягнутий до юридичної відповідальності за одне й те саме правопорушення. 
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини. 
Об`єднана палата Верховного Суду під час розгляду справи № 260/1743/19 за схожих правовідносин у постанові від 22.12.2020 року дійшла висновку, що в умовах одночасного застосування санкцій до фізичної особи - підприємця за статтею 265 КЗпП України та статтею 41 КУпАП, має місце подвійне застосування щодо однієї і тієї ж особи двох штрафних каральних заходів. Це є не лише непропорційним та надмірним обтяженням щодо такої особи, але й ставить у нерівне правове становище при вчиненні аналогічного правопорушення у діяльності юридичної особи та фізичної особи-підприємця не на користь останнього.
Розмежування статусу фізичної особи та фізичної особи - підприємця не зумовлює можливостей відходу від цих висновків, оскільки в обидвох випадках каральна мета відповідальності реалізується щодо єдиного суб`єкта права - фізичної особи, яка з метою законного здійснення господарської діяльності отримує додатковий правовий статус. Оскільки правовий статус підприємця фізична особа з повною цивільною дієздатністю набуває в порядку реалізації свого права на здійснення підприємницької діяльності, яка не заборонена законом (згідно з частиною першою статті 42 Конституції України та частиною першою статті 50 Цивільного кодексу України, частиною першою статті 128 Господарського кодексу України).
Отже, фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною першою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Об`єднана палата Верховного Суду у постанові від 22.12.2020 року сформулювала правовий висновок, відповідно до якого:
- штрафи, передбаченні статтею 265 Кодексу законів про працю України, є заходами фінансової відповідальності, а тому підстав відносити їх до заходів адміністративної відповідальності немає;
- фізична особа - підприємець, яка використовує найману працю, не може бути одночасно притягнута до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною третьою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення в частині допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору у зв`язку з порушенням принципу «non bis in idem» як складового елементу принципу верховенства права.
Апеляційний суд встановив те, що позивач притягнений до адміністративної відповідальності постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.12.2020 року у справі № 161/19075/20, за частиною 1 статті 41 КУпАП. 
Отже, позивач як фізична особа - підприємець, який використовує найману працю, не може бути одночасно притягнутий до відповідальності за частиною другою статті 265 Кодексу законів про працю України та частиною першою статті 41 Кодексу України про адміністративне правопорушення.
Водночас, апеляційний суд не погоджується з доводами відповідача про те, що оскільки оскаржувані постанови прийняті 14.12.2020 року, тобто швидше ніж Луцький міськрайонний суд Волинської області суд ухвалив рішення у справі № 161/19075/20, тому повторним притягненням до одного виду відповідальності за те саме правопорушення можна вважати ухвалення постанови Луцьким міськрайонним судом Волинської області від 17.12.2020 року.
Відповідно до статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Цією конституційною нормою встановлено заборону саме «подвійного», а не «повторного» притягнення до відповідальності. Застосування зазначеного конституційного положення не залежить від того, за яким рішенням особу було притягнуто до відповідальності раніше.
Підхід, застосований відповідачем, в контексті обставин цієї справи, призвів до того, що позивача фактично притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу за одне й те саме порушення двічі: постановами відповідача від 14.12.2020 року - 800000 грн. і постановою суду від 17.12.2020 року - 8500 грн. Такий результат правозастосування, не зважаючи на причини його виникнення, не узгоджується з цілями ст. 61 Конституції України.
Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 19.03.2021 року у справі № 300/195/20.
Таким чином, суд обґрунтовано виходив з того, що позивач притягнутий до відповідальності у вигляді штрафу за одне й те саме порушення двічі.
Аналіз інших аргументів апеляційної скарги апеляційний суд вважає недоцільним, оскільки вони не впливаються на результат апеляційного розгляду.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                               П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Управління Держпраці у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 лютого 2021 року в справі № 140/17505/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Р. П. Сеник 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Повний текст постанови складений  19.05.2021 року