ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/129/21 Справа № 179/2117/17 	  	Головуючий у першій інстанції:  Ковальчук Т.А. Суддя-доповідач: Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 травня 2021 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Свистунової О.В., Єлізаренко І.А,
при секретарі                        Догоновій О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 , що є правонаступником ОСОБА_2 , на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року по справі за позовом ОСОБА_2 , правонаступником якого є ОСОБА_1 , до Шевченківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, третя особа – ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,– 

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 . Після його смерті залишилася спадщина, що складається із земельної ділянки площею 6,3299 га, яка розташована на території Шевченківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області. За життя ОСОБА_4 залишив заповіт від 16 грудня 2008 року, в якому вказав позивача, як спадкоємця вищезазначеної земельної ділянки. 21 листопада 2017 року позивач звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак отримав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини. Позивач своєчасно до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся, оскільки не знав про смерть заповідача. Крім того, позивач часто хворів, знаходився у скрутному матеріальному становищі. Тому, позивач просив визначити йому додатковий строк у три місяці для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини за заповітом та оформлення його спадкових справ після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 .
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , що є правонаступником ОСОБА_2 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення  суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно копії заповіту від 16 грудня 2008 року, ОСОБА_4 заповідав земельний пай в розмірі 6,3299 га державний акт ЯЕ №479486 від 05.12.2007 (а.с.11), ОСОБА_2 (а.с.7).
Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого Магдалинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Первомайську Харківської області (а.с.9).
Відповідно до висновку ЛКК №460 Міської поліклініки №6 ДМР від 04 квітня 2018 року, ОСОБА_2 з 04 січня 2018 року знаходився під наглядом лікувального закладу (а.с.38). 
Згідно виписки Міської поліклініки №6 ДМР від 12 листопада 2020 року, згідно КТ від 14.04.2015 повний діагноз (основне захворювання) хворого - новоутворення головного мозку. За результатами КТ ОСОБА_2 було проведено додаткову консультацію нейрохірургом обласної клінічної лікарні ім.Мечникова з рекомендацією про проведення оперативного видалення новоутворення. У квітні 2017 року ОСОБА_2 проведено оперативне видалення новоутворення. В подальшому було призначене амбулаторне лікування (а.с.116). 
Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 05 липня 2018 року, виданого Магдалинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в місті Дніпро (а.с.54).
Апеляційним судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 складено заповіт від 27 грудня 2017 року, згідно якого останній усе належне йому майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов`язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов`язки, які належатимуть йому на день смерті, заповідає у власність ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.56).
Згідно копії свідоцтва про шлюб Серії НОМЕР_3 між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 30 серпня 1980 року зареєстровано шлюб (а.с.192). 
З матеріалів спадкової справи №168/2018, заведеної 10 грудня 2018 року, встановлено, що ОСОБА_1 звернулася 10 грудня 2018 року до приватного нотаріуса Магдалинівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, тобто шестимісячний строк після відкриття спадщини (а.с.189-313). 
Апеляційним судом з матеріалів спадкової справи №157/2018, заведеної 23 листопада 2018 року, встановлено, що ОСОБА_3 звернулася 23 листопада 2018 року до приватного нотаріуса Первомайського районного нотаріального округу Харківської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті її батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2018 року, справа №179/2123/17 (провадження №2-др/179/12/18), ОСОБА_3 визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.140-169).
Згідно копії повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 19 серпня 2014 року, у батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася донька ОСОБА_7 (а.с.146).
Відповідно до копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 05 жовтня 2017 року, прізвище ОСОБА_3 до державної реєстрації шлюбу - ОСОБА_8 (а.с.147).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06 лютого 2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського районного нотаріального округу Харківської області Вовк І.В. на підставі ст.1261 ЦК України спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4 , 1943 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 6,3299 га, що знаходиться на території Шевченківської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1222387400:01:001:0017, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №479486, виданого 05.12.2007 року Магдалинівською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області (а.с.168). 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 16 лютого 2021 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.181, 182-183). 
За загальним правилом положення про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220 Цивільний кодекс України).
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України).
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за життя їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ст. 1266 ЦК України; спадкування за правом представлення).
Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).
Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду: від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298 св 18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).
При цьому, вирішуючи питання поважності причин пропущення шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи. 
Досліджуючи поважність причини пропуску ОСОБА_2 строку для прийняття спадщини, суд першої інстанції належним чином перевірив доводи позивача, якими він обґрунтовував вимоги про надання додаткового строку для прийняття спадщини, та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність об`єктивних, непереборних, істотних труднощів для прийняття позивачем спадщини після смерті спадкодавця; судом не встановлено обставин, які позбавляли позивача можливості вчасно звернутися із заявою про прийняття спадщини.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Посилання апелянта на періодичне лікування та незадовільний стан здоров`я ОСОБА_2 не свідчать, у даному випадку, про наявність об`єктивних, непереборних, істотних перешкод для звернення із заявою про прийняття спадщини протягом встановленого законом шестимісячного строку.
Так, згідно наданих апелянтом та ОСОБА_2 письмових доказів, а саме висновку ЛКК №460 Міської поліклініки №6 ДМР від 04 квітня 2018 року та виписки Міської поліклініки №6 ДМР від 12 листопада 2020 року, ОСОБА_2 14 квітня 2015 року було встановлено медичний діагноз, у квітні 2017 року  ОСОБА_2   проведено оперативне видалення новоутворення та з04 січня 2018 року останній перебував на лікуванні; доказів щодо поважності причин незвернення із заявою про прийняття спадщини у період з 15 березня 2015 року по 15 вересня 2015 року суду не надано; доказів необізнаності позивача щодо смерті спадкодавця суду не надано; клопотань про витребування відповідних доказів судом не заявлено, що підтверджується письмовими матеріалами справи, протоколом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.
Апеляційним судом встановлено, що в обґрунтування позову позивач не посилається на факт необізнаності щодо складання на його ім”я заповіту спадкодавцем; викладене підтверджується змістом позовної заяви на а.с. 2 — 3.
Доводи позивача про складне матеріальне положення не доводять факту поважності причин пропущення строку на прийняття спадщини.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши недоведеність наявності об`єктивних, непереборних, істотних труднощів, які перешкоджали поданню ОСОБА_2 заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк; встановивши, що ОСОБА_2 (за життя) суттєво порушено шестимісячний строк для прийняття спадщини, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, тому рішення місцевого суду, яке є правильним по суті, підлягає залишенню без змін. 
Колегія також звертає увагу, що станом на час розгляду справи апеляційним судом, право власності на спірну земельну ділянку зареєстровано за спадкоємцем за законом - ОСОБА_3 .
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду – без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , що є правонаступником ОСОБА_2 , – залишити без задоволення. 
Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2018 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий 

Судді