ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2021 року	Львів	Справа № 140/15262/20 пров. № А/857/7545/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Луцької міської ради Волинської області, 
на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року (суддя – Волдінер Ф.А., час ухвалення – не зазначений, місце ухвалення – м.Луцьк, дата складання повного тексту не зазначена), 
в адміністративній справі №140/15262/20 за позовом ОСОБА_1 до Княгининівської сільської ради Луцького району Волинської області, Луцької міської ради Волинської області, 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

                                                           встановив: 

У жовтні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача Княгининівської сільської ради Луцького району Волинської області, в якому просив: 1) визнати протиправним та скасувати наказ рішення відповідача від 07.09.2020 року №62/3.48 про відмову в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства; 2) зобов`язати відповідача повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,30 га, яка розташована в смт. Рокині Луцького району. 
Відповідач Княгининівська сільська рада позову не визнав, вважаючи його необґрунтованим, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити в повному обсязі. 
Ухвалою Волинського окружного адміністративного суду від 30.12.2020 року залучено до участі у справі співвідповідача Луцьку міську раду Волинської області. 
Відповідач Луцька міська рада заперечив про задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважаючи їх безпідставними, у суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву, просив у задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 03.03.2021 року позов задовольнити повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Княгининівської сільської ради від 07.09.2020 року №62/3.48 про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Зобов`язано Луцьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,30 га, яка розташована в смт. Рокині Луцького району. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Луцької міської ради на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 5840,80 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції від 03.03.2021 року не погодився відповідач Луцька міська рада та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийняте з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що позивач звернувся до Княгининівської сільської ради із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її безоплатно у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,30 га, на території Княгининівської сільської ради, в смт. Рокині. До вказаної заяви було додано графічні матеріали у вигляді намальованої від руки карти, на яких відсутня прив`язка бажаної позивачем земельної ділянки до населеного пункту. Вказує апелянт, що надані позивачем графічні матеріали не дають змоги встановити місце розташування бажаної земельної ділянки, а тому не відповідають вимогам ч. 6 ст. 118 ЗК України, а викопіювання із публічної кадастрової карти, щодо бажаного місця розташування земельної ділянки та копія виписки із рішення та рішення Рокинівської селищної ради від 26.12.2008 року №19/08 були подані до суду лише із позовною заявою. Вказані документи вважає неналежними та недопустимими доказами у даній справі, оскільки не були додані до заяви ОСОБА_1 від 28.08.2020 та не були предметом розгляду Княгининівської сільської ради. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції від 03.03.2021 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. 
Позивач ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що доводи апеляційної скарги не відповідають фактичним обставинам справи та підставам, які вказані в оскаржуваному рішенні Княгининівської сільської ради та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, з врахуванням наступного. 

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 25 серпня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся Княгининівської сільської ради Луцького району Волинської області з заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею – 0,30 га на території Княгининівської сільської ради, а саме в смт. Рокині. До вказаної заяви були додані графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, завірена копія паспорта та ідентифікаційного коду, а також копія виписки з рішення Рокинівської селищної ради про те, що згідно рішення сесії від 26 грудня 2008 року № 19/08 ОСОБА_1 було надано земельну ділянку під городництво площею – 0,30 га в смт. Рокині в тимчасове користування (а.с. 60). 
Рішенням шістдесят другої позачергової сесії сьомого скликання Княгининівської сільської ради Луцького району Волинської області від 07 вересня 2020 року №62/3.48 “Про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_1 ” відмовлено в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, за рахунок земель Княгининівської сільської ради, не наданих у власність та користування, у зв`язку із невідповідністю місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації (а.с. 14). 

Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відмовляючи позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в розмірі 0,30 га, Княгининівська сільська рада діяла не у межах і не у спосіб, визначений  Земельним кодексом України. У зв`язку з початком роботи новообраного складу Луцької міської ради повноваження Княгининівської сільської ради припинилися через об`єднання територіальної громади до міста Луцька. Тому суд вважав за необхідне зобов`язати Луцьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. 
Суд апеляційної інстанції погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог, з врахуванням наступного. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Частиною 1 статті 3 Земельного кодексу України (надалі також ЗК України) визначено, що земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. 
Відповідно до частин 1, 2 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. 
Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. 
Відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. 
Згідно з ч. 6, 7 ст.118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. 
Тобто, відповідно до ч.7 ст.118 Земельного кодексу України, підставою для відмови у надання дозволу на розроблення проекту землеустрою лише невідповідність місце розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. 
Суд апеляційної інстанції зазначає, що Земельним кодексом України визначено чіткий алгоритм розгляду заяв громадян про відведення у власність земельних ділянок та вичерпний перелік підстав для відмови особі у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. 
Тобто, наведеними нормами права встановлені підстави, порядок, строки передачі земельної ділянки у власність громадян та органи, уповноважені розглядати ці питання. Вони передбачають, зокрема, що для передачі земельної ділянки у власність зацікавлені особи звертаються до відповідних органів із заявами для отримання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, за результатами розгляду яких визначені в  статті 118 ЗК України  органи приймають одне з відповідних рішень. Отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у власність. 
Колегія суддів також звертає увагу на те, що відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути визнана обґрунтованою лише тоді, коли суб`єктом владних повноважень встановлюється невідповідність місця розташування об`єкта вимогам, встановленим Земельними кодексом України, вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. 
Із змісту спірного рішення від 07 вересня 2020 року за №62/3.48 видно, що при прийнятті цього рішення про відмову у наданні позивачу дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства  гр. ОСОБА_1 , позачерговою сесією Княгининівської сільської ради було враховано невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації. 
Разом з тим судом встановлено, що оскаржене рішення відповідача не конкретизоване, на підставі чого саме встановлено невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. 
Згідно з частинами першою, другою статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення. 
Аналізуючи наведені правові норми та обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржене рішення Княгининівської сільської ради не відповідає критеріям, наведеним у частині 2 статті 2 КАС України, обґрунтованості, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), добросовісності та розсудливості, а саме, відповідач не обґрунтував правомірності відмови у наданні позивачу дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, площею 0,30 га, яка розташована в смт. Рокині Луцького району, а тому є необґрунтованим та протиправним, що є підставою для його скасування. 
Судом першої інстанції обґрунтовано враховано, що позивачем додано до матеріалів справи письмові докази, згідно яких бажана земельна ділянка вільна та немає обмежень чи обтяжень (графічні матеріали, рішення Рокинівської сільської ради) (а.с. 67, 70, 74). 
Доводи апеляційної скарги про те, що надані позивачем графічні матеріали не дають змоги встановити місце розташування бажаної земельної ділянки, а тому не відповідають вимогам ч.6 ст.118 ЗК України, колегією суддів відхиляються, оскільки як видно зі змісту оскарженого рішення Княгининівської сільської ради, місце розташування земельно ділянки було встановлено, однак відповідач вважав, що таке місце розташування земельної ділянки не відповідає вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації. 
У зв`язку із протиправністю та необхідністю скасування судом рішення Княгининівської сільської ради від 07 вересня 2020 року №62/3.48 про відмову ОСОБА_1 в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, обираючи спосіб захисту порушених прав позивача з урахуванням дискреційних повноважень відповідачів, суд першої інстанції врахував, що за результатами проведення місцевих виборів 2020 року, які відбулися 25 жовтня 2020 року та у зв`язку з початком роботи новообраного складу Луцької міської ради, повноваження Княгининівської сільської ради припинилися у зв`язку із об`єднанням територіальної громади до міста Луцька, а тому суд вірно вважав за необхідне зобов`язати Луцьку міську раду повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. 
Вищенаведені правові норми та фактичні обставини спростовують доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість прийнятого судом першої інстанції рішення із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Колегія суддів також враховує, що апелянт не оскаржив рішення суду першої інстанції в частині розрахунку судових витрат, доводів з цього приводу не навів, а тому такі не є предметом перевірки апеляційною інстанцією. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду від 03.03.2021 року винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 

Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Згідно п.10 ч.6 ст.12 КАС України, для цілей цього Кодексу справами незначної складності є інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження. 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                     постановив:  

Апеляційну скаргу Луцької міської ради Волинської області – залишити без задоволення. 
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 03 березня 2021 року в адміністративній справі №140/15262/20 за позовом ОСОБА_1 до Княгининівської сільської ради Луцького району Волинської області, Луцької міської ради Волинської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль