П О С Т А Н О В А 

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 квітня 2021 року
м. Київ
Справа № 9901/395/19
Провадження № 11-26заі21                                
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Князєва В. С.,
судді-доповідача Прокопенка О. Б., 
суддів Григор`євої І. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Катеринчук Л. Й., Крет Г. Р., Лобойка Л. М., Пількова К. М., Пророка В. В., Ситнік О. М., Сімоненко В. М., Ткача І. В., Штелик С. П.,
за участю:
секретаря судового засідання Ключник А. Ю.,
представника відповідача - Русакової І. Г.,
розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищої ради правосуддя (далі - ВРП, Рада) про визнання протиправним і скасування рішення,
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2020 року (судді Васильєва І. А.,              Пасічник С. С., Юрченко В. П., Хохуляк В. В., Усенко Є. А.),
УСТАНОВИЛА:
24 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду як суду першої інстанції з позовом, у якому просив визнати протиправними і скасувати рішення:
- Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 23 травня 2018 року № 1464/3дп/15-18 «Про притягнення судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності»;
- ВРП від 2 серпня 2018 року № 2487/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 23 травня 2018 року № 1464/3дп/15-18 про притягнення судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності»;
- ВРП від 14 серпня 2018 року № 2606/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».
Аргументуючи наявність підстав для скасування оскаржуваних рішень,ОСОБА_1  посилався на те, що вони не відповідають критеріям обґрунтованості, вмотивованості й пропорційності та прийняті ВРП без дотримання процедури розгляду питання про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
Ухвалами Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 8 серпня 2019 року відмовлено у відкритті провадження у справі в частині вимог про визнання протиправним і скасування рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 23 травня 2018 року № 1464/3дп/15-18, а такожроз`єднано позовні вимоги шляхом виділення в самостійне провадження вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування рішення ВРП від 2 серпня 2018 року № 2487/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 23 травня 2018 року № 1464/3дп/15-18 про притягнення судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності». Справу в цій частині передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду, яка постановою від 28 травня 2020 року згадане рішення ВРП залишила без змін.
ОСОБА_1 , додатково обґрунтовуючи вимогу про скасування рішення ВРП від             14 серпня 2018 року про його звільнення з посади судді, послався на необхідність врахування окремої думки п`яти суддів, викладеної до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі № 11-841сап19, а також на те, що рішення про звільнення судді прийнято ВРП формально, без перевірки доводів подання про звільнення. Вкотре наголосив на відсутності в рішеннях Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 23 травня 2018 року та ВРП від 2 серпня 2018 року мотивів, які б свідчили про умисні дії судді, що можуть бути кваліфіковані як порушення присяги, підрив авторитету, та на тому, що дисциплінарне стягнення застосовано без урахування позитивних даних про особу судді.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 23 грудня                2020 року відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання протиправним і скасування рішення ВРП від 14 серпня 2018 року № 2606/0/15-18 про його звільнення з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду керувався тим, що рішення ВРП від 14 серпня 2018 рокуухвалене з дотриманням установленої законом процедури, містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви такого звільнення,оцінка обґрунтованості яких, як і співмірність застосованого виду дисциплінарного стягнення,що були викладеніу рішенняхТретьої Дисциплінарної палати ВРП від                  23 травня 2018 року та ВРП від 2 серпня 2018 року, надана Великою Палатою Верховного Суду у справі № 11-841сап19. Тому, виходячи з положень частини четвертої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) суд першої інстанції при розгляді справи № 9901/395/19 визнав, що вказані обставини доведенню не підлягають, а доводи позивача щодо незаконності оскаржуваного рішення ВРП від 14 серпня 2018 року, оскільки воно ґрунтується на таких, є спростованими.
Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу,                     у якій вказує на його незаконність, необґрунтованість, ухвалення внаслідок неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права.Просить скасувати це рішення та ухвалити нове - про задоволення позову з огляду на наявність передбаченої пунктом 3 частини другої статті 57 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII) підстави для скасування рішення ВРП щодо звільнення з посади судді.
На переконання скаржника, ВРП, розглядаючи в порядку статті 56 Закону № 1798-VIII подання про звільнення судді на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України, не може обмежуватися формальністю - фактом наявності відповідного подання та нескасованого рішення дисциплінарної палати про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення судді з посади. 
ОСОБА_1 зазначає, що на ВРП покладений обов`язок навести мотиви, з яких вона дійшла певних висновків, та відповідні їм підстави як при вирішенні питання про дисциплінарну відповідальність судді, так і при вирішенні питання про його звільнення з підстав, визначених пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України. 
Однаксуд першої інстанції не надавоцінки вмотивованості оскаржуваногорішення ВРП та відповідним доводам позивача. Висновок суду про наявність у рішенні ВРП мотивів скаржник вважає хибним і зробленим внаслідок неправильного застосування норм матеріального права. 
За твердженням скаржника, ВРП як на стадії розгляду дисциплінарної справи, так і ухвалюючи оскаржуване рішення, керувалася припущеннями без установлення в діях судді умислу. Такий же підхід застосував і суд першої інстанції, безпідставно пославшись на частину четверту статті 78 КАС та зазначивши, що всі факти й підставі звільнення судді встановлені в постанові Великої Падати Верховного Суду від                        28 травня 2020 року у справі №11-841сап19. При цьому, на думку ОСОБА_1 , викладена в цій постанові правова оцінка суду певним фактам щодо правомірності притягнення його до дисциплінарної відповідальності була неоднозначною, що підтверджується наявністю окремої думки п`яти суддів, яка протиправно не врахована судом першої інстанції.
ВРП у своєму відзиві на апеляційну скаргу просить залишити без змін рішення суду першої інстанції, посилаючись на його законність та обґрунтованість. 
ВРП вважає безпідставними доводи скаржника про відсутність в оскаржуваному рішенні ВРП посилань на визначені законом підстави його ухвалення або мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків. На переконання відповідача, рішення ВРП від 14 серпня 2018 року обґрунтовано тим, що підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади судді слугувало рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 23 травня 2018 року, залишене без змін рішенням ВРП від 2 серпня 2018 року. Останнє, своєю чергою, було предметом судового розгляду, за результатами якого Велика Палата Верховного Суду постановою від 28 травня 2020 рокуу справі № 11-841сап19 відмовила в задоволенні скарги ОСОБА_1 .
Відповідач зауважує, що в силу приписів частини четвертої статті 78 КАСфакт вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку та, як наслідок, правомірність рішення відповідача і його дисциплінарного органу про застосування до ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади є підтвердженими згаданою вище постановою Великої Палати Верховного Суду.
ВРП зазначає, щооскаржуване рішення про звільнення ухвалено повноважним складом ВРП, підписано всіма її членами, які брали участь у його ухваленні, містить посилання на визначені законом підстави звільнення та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, а тому відсутні підстави для його скасування.
У судовому засіданні представник ВРП підтримала відзив на апеляційну скаргу танадалапояснення, аналогічні наведеним у зазначеному документі доводам. 
Позивач у судове засідання не з`явився, надіслав суду клопотання про розгляд справи без його участі, у якому вказав на підтримання ним вимог апеляційної скарги з викладених у ній підстав.
У ході розгляду справи установлено такі фактичні обставини справи
Указом Президента України від 28 грудня 2010 року № 1290/2010 ОСОБА_1 призначено строком на п`ять років на посаду судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду.
22 листопада 2017 року до ВРП з Вищої кваліфікаційної комісії суддів України                   (далі - ВККС) надійшла скарга ОСОБА_2 на дії судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 , у якій зазначалося про істотне порушення суддею норм процесуального права під час здійснення правосуддя у справі № 804/14842/15, що призвело до порушення правил підсудності та підвідомчості, а також умисного допущення порушення суддею права власності. У зв`язку із цим у скарзі ставилося питання про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та припинення його повноважень судді.
За наслідками розгляду дисциплінарної скарги Третя Дисциплінарна палата ВРП рішенням від 23 травня 2018 року № 1464/3дп/15-18 притягнула суддю Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувала до нього дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.
Під час розгляду дисциплінарної справи Третя Дисциплінарна палата ВРП установила, що в провадженні судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 з жовтня 2015 року перебувала справа № 804/14842/15 за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Павловської Г. О. (далі - Нотаріус), третя особа - Приватне підприємство «Пектораль» (далі -                                    ПП «Пектораль»), про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
У позовній заяві від 1 вересня 2015 року, яка надійшла до Дніпропетровського окружного адміністративного суду 6 жовтня 2015 року, позивачка зазначила про те, що 18 вересня 2015 року вона звернулась до відповідача для здійснення нотаріальних дій щодо майна, яке належить їй на праві власності, однак відповідач виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
12 жовтня 2015 року суддею ОСОБА_1 в письмовому провадженні ухвалено постанову у справі, якою адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено: 
- визнано незаконною відмову Нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, що міститься в постанові від 18 вересня 2015 року;
- зобов`язано Нотаріуса на підставі наданих 18 вересня 2015 року документів зареєструвати право власності ПП «Пектораль» на нерухоме майно: ларьок будівельної бригади № 2 (літ. «Д») загальною площею 43,4 кв. м; будівля складу загальною площею 24,4 кв. м на АДРЕСА_1 ; альтанка 1 (літ. «Л») загальною площею 5,6 кв. м; альтанка 2 (літ. «И») загальною площею 5,9 кв. м; альтанка 3 (літ. «К») загальною площею 5,9 кв. м; винний льох (літ. «В») загальною площею 14,1 кв. м; будиночок б/о, кухня (літ. «А») загальною площею 107,5 кв. м; будиночок охорони (літ. «Б») загальною площею 7,5 кв. м; більярдна (будиночок зони відпочинку) (літ. «Д») загальною площею 170,7 кв. м; навіс (літ. «Е») загальною площею 51,9 кв. м; навіс для мангала (літ. «Г») загальною площею 29,7 кв. м; навіс шашличної (літ. «Ж») загальною площею 4,3 кв. м; туалет (літ. «З») загальною площею 2,7 кв. м; спорудження І - танцмайданчик загальною площею 97,3 кв. м; спорудження ІV - берегова лінія загальною площею 241,5 кв. м; спорудження VІ - тротуари загальною площею               139,1 кв. м; спорудження VІІ - басейн питної води, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (база відпочинку) (далі - спірне нерухоме майно);
- зобов`язано Нотаріуса посвідчити договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна, укладений між ОСОБА_3 і ПП «Пектораль»;
- стягнуто з Державного бюджету України на користь позивача 487 грн 20 коп. судових витрат.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня                      2015 року мотивовано тим, що під час розгляду справи суд установив, що позивачка є «дійсним власником» зазначеного майна. Суд також установив, що зауважень до переліку документів, наданих відповідачу, у Нотаріуса не виникло, окрім відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Надання позивачкою документів згідно з переліком Нотаріусу підтверджено, за висновком суду, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій. Таким чином, факт ненадання в повному обсязі документів з метою підтвердження реєстрації права власності суд вважав безпідставним і таким, що спростовується матеріалами справи.
Не погодившись із постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року, ОСОБА_2 , якого не було залучено до участі у справі, оскаржив її до Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилався на те, що саме він є власником нерухомого майна, проте суд першої інстанції не залучив його до участі у справі, не встановив усіх обставин, що мають значення для вирішення справи, чим грубо порушив норми процесуального права.
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 14 березня 2016 року скасував постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 жовтня 2015 року у справі № 804/14842/15, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовив.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано, зокрема, тим, що відповідач як державний реєстратор правомірно відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а саме посвідченні договору купівлі-продажу між позивачкою і ПП «Пектораль», оскільки у вказаного підприємства немає зареєстрованого права власності на нерухоме майно, яке є предметом договору купівлі-продажу, а у відповідача станом на 18 вересня 2015 року не було повноважень щодо державної реєстрації за ПП «Пектораль» такого права власності вперше.
Оцінюючи дії судді ОСОБА_1 , Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що суддя під час здійснення правосуддя у справі № 804/14842/15 порушив низку приписів КАС у відповідній редакції, а сам судовий розгляд мав формальний (фіктивний) характер, його метою не було об`єктивне з`ясування всіх обставин справи для справедливого вирішення спору та здійснювався з порушенням законодавчо визначених засад здійснення адміністративного судочинства, а саме положень законодавства, чинних на час розгляду справи:
- статті 2 КАС - щодо справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду справи;
- статей 8 - 10 КАС - щодо дотримання принципів адміністративного судочинства, а саме: верховенства права, законності при вирішенні справи, рівності усіх учасників адміністративного процесу перед законом і судом;
- статті 11 КАС - щодо дотримання принципу офіційного з`ясування усіх обставин у справі;
- статті 17 КАС - щодо юрисдикції адміністративних судів.
За висновками Третьої Дисциплінарної палати ВРП:
- діями судді порушено правила про юрисдикцію, такі дії призвели до порушення основоположних прав людини. При цьому частина позовних вимог ОСОБА_3 взагалі не стосується дій нотаріуса як суб`єкта владних повноважень, а тому відповідно до положень статті 17 КАС не належить до юрисдикції адміністративного суду;
- частину майна, стосовно якого були заявлені позовні вимоги, на час розгляду справи було зареєстровано за іншою особою - ОСОБА_2 . За таких обставин прагнення позивача зареєструвати право власності на вказане майно за собою свідчить про існування спору про право цивільне, а саме про право власності на нерухоме майно, який повинен був вирішуватись виключно місцевим судом, ураховуючи склад суб`єктів спірних правовідносин;
- наявність спору про право виключала розгляд у порядку адміністративного судочинства позовної вимоги про зобов`язання (спонукання) нотаріуса як суб`єкта державної реєстрації прав щодо нерухомого майна вчинити певні реєстраційні дії;
- жодних доказів звернення до нотаріуса саме як до суб`єкта державної реєстрації справа не містить.
Крім цього, Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що порушення правил про юрисдикцію суддя ОСОБА_1 допустив не внаслідок недбалості, а умисно і поведінка цього судді під час здійснення правосуддя у справі № 804/14842/15 свідчить про наявність у його діях складу дисциплінарного проступку, наслідком вчинення якого є притягнення судді до дисциплінарної відповідальності з підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 92 Закону України від               7 липня 2010 року № 2453-VІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон                            № 2453-VІ) у редакції Закону України від 12 лютого 2015 року № 192-VIII «Про забезпечення права на справедливий суд» (далі - Закон № 192-VIII), а саме: істотне порушення норм процесуального права, що призвело до порушення правил підвідомчості. Склад указаного дисциплінарного проступку відповідає проступку, який на день розгляду дисциплінарної справи передбачений підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 чинного Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII).
На переконання Третьої Дисциплінарної палати ВРП, суддя ОСОБА_1 , прийнявши позовну заяву до розгляду і вирішивши спір, який не належало розглядати за правилами адміністративного судочинства, оскільки він виник у зв`язку з реалізацією особами прав власника майна, та припинивши право власності на таке нерухоме майно, незважаючи на наявність реєстрації права власності на майно, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, - грубо порушив приписи статті 41 Конституції України щодо непорушності права власності на майно.
З огляду на викладене Третя Дисциплінарна палата ВРП зазначила, що поведінка судді ОСОБА_1 під час здійснення правосуддя у справі № 804/14842/15 утворює також склад дисциплінарного проступку, передбаченого пунктом 4 частини першої статті 92 Закону № 2453-VІ у редакції Закону № 192-VIII, а саме допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод (права власності та права на справедливий суд), що відповідає проступку, який передбачений на час розгляду дисциплінарної справи пунктом 4 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII.
Дисциплінарний орган ВРП дійшов висновку про умисність допущених суддею ОСОБА_1 порушень. Окрім самого характеру порушень, підтвердженням цього є інформація, наявна в Єдиному державному реєстрі судових рішень, яка вказує на те, що справи, аналогічні справі № 804/14842/15, причому за участю того самого Нотаріуса, розглядалися суддею ОСОБА_1 в період з грудня 2014 року по жовтень 2015 року не менше п`яти разів.
Третя Дисциплінарна палата ВРП також зазначила, що швидкість розгляду аналогічних справ, включаючи справу № 804/14842/15, без участі всіх сторін, які у вказаних випадках подавали заяви про відмову від участі в судовому засіданні, що підтверджується текстами рішень судів, вказує на фіктивний (формальний) підхід до вирішення аналогічних (однотипних) справ. Наведені обставини свідчать про системний та упереджений характер дій судді ОСОБА_1 при розгляді справи за позовом ОСОБА_3 та умисний характер допущених ним порушень.
З огляду на системний характер дій судді ОСОБА_1 щодо порушення основоположних прав людини, очевидний характер порушень, допущених суддею, які свідчать, що ним необ`єктивно та несправедливо, всупереч присязі судді здійснено правосуддя, а також на наслідки, які настали за результатами вчинених діянь як для особи, питання про права й обов`язки якої було вирішено, так і для авторитету правосуддя в цілому, враховуючи характеристику судді ОСОБА_1 , Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді внесення подання ВРП про звільнення його з посади є пропорційним вчиненому дисциплінарному проступку і відповідає вимогам статті 109 Закону № 1402-VІІІ.
Позивач оскаржив указане рішення дисциплінарного органу до ВРП у порядку                статті 51 Закону № 1798-VIII. Розглянувши скаргу ОСОБА_1 , ВРП прийняла рішення від 2 серпня 2018 року № 2487/0/15-18 про залишення без змін рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 23 травня 2018 року № 1464/3дп/15-18 про притягнення судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності. При ухваленні оскаржуваного рішення ВРП керувалася тим, що:
- суддя ОСОБА_1 під час здійснення правосуддя у справі № 804/14842/15 допустив істотне порушення норм процесуального права, що призвело до порушення правил підвідомчості, що відповідає проступку, який на день розгляду скарги передбачений підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII;
- суддя ОСОБА_1 вирішив питання про права й обов`язки ОСОБА_2 , відомості про якого як власника принаймні частини нерухомого майна містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
- обставини справи вказують на те, що порушення правил юрисдикції були допущені суддею не внаслідок недбалості, а умисно;
- характер істотних порушень суддею ОСОБА_1 норм процесуального права свідчить про те, що суддя допустив поведінку, що підриває авторитет правосуддя, оскільки не дотримався стандартів поведінки судді, які забезпечують суспільну довіру до суду.
ВРП погодилась із рішенням її Третьої Дисциплінарної палати про те, що дії судді ОСОБА_1 під час розгляду справи № 804/14842/15 свідчать про вчинення ним істотного дисциплінарного проступку, наслідком якого є звільнення з посади з підстави, передбаченої пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України.
Не погодившись із таким рішенням ВРП, позивач оскаржив його до Великої Палати Верховного Суду в порядку частини сьомої статті 266 КАС. Постановою Великої Палати Верховного Суду від 28 травня 2020 року у справі № 11-841сап19 скаргу  ОСОБА_1 на рішення ВРП від 10 вересня 2019 року № 2390/0/15-19 залишено без задоволення, а рішення ВРП від 2 серпня 2018 року № 2487/0/15-18 - без змін.
2 серпня 2018 року до ВРП надійшло подання про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду, за результатами розгляду якого ВРП 14 серпня 2018 року прийняла рішення № 2606/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України».
Зазначене рішення ВРП від 14 серпня 2018 року і є предметом оскарження в цій справі. Надаючи оцінку викладеним у скарзі та відзиві на неї доводам учасників справи щодо передумов для його скасування, Велика Палата Верховного Суду керується таким.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підстави та порядок притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності визначено Конституцією України, Законом № 1402-VIII та  Законом № 1798-VIII.
За правилами статті 108 Закону № 1402-VIII дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП у порядку, визначеному Законом № 1798-VIII,    з урахуванням вимог цього Закону.
Одним з видів дисциплінарного стягнення є подання про звільнення судді з посади, який застосовується в разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді (пункт 6 частини першої та пункт 1 частини восьмої статті 109 зазначеного Закону).
Відповідно до положень частини першої статті 112 Закону № 1402-VIII суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою                 статті 126 Конституції України.
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України підставою для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.
Згідно із частиною другою статті 115 Закону № 1402-VIII факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені ВРП (її відповідним органом).
За правилами частин першої і третьої статті 56 Закону № 1798-VIII питання про звільнення судді з підстави, визначеної, зокрема, пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, ВРП розглядає на своєму засіданні на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.
Згідно з пунктом 5.1 глави 5 Регламенту Вищої ради правосуддя, затвердженого рішенням ВРП від 24 січня 2017 року № 52/0/15-17 (далі - Регламент), формою роботи ВРП є засідання у пленарному складі.
Відповідно до пункту 9.2 глави 9 цього Регламенту рішення ухвалюється більшістю членів ВРП, які беруть участь у її засіданні у пленарному складі чи її органу, якщо інше не визначено Законом № 1798-VIII.
Пунктом 9.4 глави 9 Регламенту встановлено, що рішення Ради, її органів ухвалюється на засіданні Ради, її органів, якщо інше не визначено Законом. У випадках, визначених Законом, рішення Ради, її органів ухвалюється у нарадчій кімнаті, бути присутніми у якій іншим особам, крім членів Ради чи Дисциплінарної палати, які мають право голосу при ухваленні рішення, забороняється. Рішення ухвалюється відкритим голосуванням, якщо інше не встановлено Законом, за допомогою електронної системи в такий спосіб, що унеможливлює голосування іншої особи замість члена Ради. Після закінчення кожного голосування за допомогою електронної системи його результати висвітлюються на інформаційному табло електронної системи в залі засідань та оголошуються головуючим на засіданні.                    У разі відсутності технічної можливості здійснювати голосування за допомогою електронної системи голосування здійснюється шляхом фіксування волевиявлення члена Ради - «за» або «проти» у протоколі (відомості про голосування) згідно з формою, затвердженою Радою, яка є додатком 3 до цього Регламенту. Рішення із процедурних або організаційних питань порядку денного може ухвалюватися з голосу (підняттям руки). Результати голосування оголошуються головуючим на засіданні.
За змістом частини першої статті 5 і частини другої статті 30 Закону № 1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена. Її засідання у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість.
Відповідно до частин першої та третьої статті 34 Закону № 1798-VIII рішення ВРП ухвалюється більшістю членів ВРП, які беруть участь у засіданні ВРП, якщо інше не визначено цим Законом. Рішення ВРП, її органів ухвалюється на засіданні ВРП, її органів, якщо інше не визначено цим Законом.
Згідно із частиною другою статті 57 цього ж Закону рішення ВРП про звільнення судді з підстав, визначених пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав: 1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати; 2) рішення не підписано будь-ким зі складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні; 3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
Згідно із частиною першою статті 5, частиною другою статті 30 Закону № 1798-VIII ВРП складається з двадцяти одного члена. Її засідання у пленарному складі є повноважним, якщо в ньому бере участь більшість від складу ВРП.
Наявні в матеріалах справи документи, зокрема витяг з протоколу засідання ВРП від 14 серпня 2020 року № 57 та ксерокопія оскаржуваного рішення ВРП, свідчать про те, що це рішення підписане повноважним складом ВРП та всіма її 14 членами, які брали участь у його ухваленні.
Таким чином, немає підстав, визначених пунктами 1 та 2 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, для скасування оскаржуваного рішення відповідача.
Оцінюючи рішення ВРП від 14 серпня 2018 року на його відповідність пункту 3 частини другої статті 57 Закону № 1798-VIII, Велика Палата Верховного Суду вважає, що це рішення містить конкретну підставу звільнення позивача, визначену Конституцією України, та є вмотивованим.
Так, підставою для звільнення ОСОБА_1 з посади судді слугувало рішення Третьої Дисциплінарної палати від 23 травня 2018 року № 1464/3дп/15-18, залишене без змін рішенням ВРП від 2 серпня 2018 року № 2487/0/15-18, про притягнення судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності шляхом застосування дисциплінарного стягнення у виді внесення подання ВРП про звільнення його з посади судді.
Велика Палата Верховного Суду зауважує, що оскаржуване рішення ВРП про звільнення позивача з посади судді не є рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, а лише приймається на його підставі. У такому рішенні ВРП не оцінює обставин та висновків дисциплінарного органу щодо змісту, характеру дисциплінарного проступку, виду дисциплінарної відповідальності, строків притягнення судді до дисциплінарної відповідальності та інших пов`язаних із цим питань, оскільки для цього законами України № 1402-VIII та № 1798-VIIпередбачено процедуру перегляду ВРП рішень її дисциплінарного органу, а рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення дисциплінарної палати, - Великою Палатою Верховного Суду.
Нормами зазначених вище законів не передбачено права ВРП під час вирішення питання про звільнення судді з посади переоцінювати вже встановлені в ході дисциплінарного провадження обставини.
Тобто в межах судового розгляду, предметом якого є законність рішення ВРП про звільнення судді, не можуть оцінюватись обставини дисциплінарної справи відносно судді (у тому числі мотиви ВРП й оцінка нею обставин, що стали підставою для прийняття рішення в межах дисциплінарного провадження стосовно судді, а також окремі процедурні рішення цього органу).
Велика Палата Верховного Суду не може погодитись із доводами скаржника про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права при перевірці вмотивованості оскаржуваного рішення ВРП, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону та є власним тлумаченням скаржника.
ВРП як орган державної влади зобов`язана діяти лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Виходячи зі змісту частини третьої статті 55 Закону № 1798-VIII,розгляд питання про звільнення судді з підстави, визначеної частиною шостою статті 126 Конституції України, здійснюється на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.
Як слідує з матеріалів справи, 2 серпня 2018 року до ВРП надійшло подання Третьої Дисциплінарної палати ВРП про звільнення  ОСОБА_1  з посади судді. Указане подання було обґрунтоване рішенням про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, залишеним без змін рішенням ВРП від 2 серпня 2018 року                          № 2487/0/15-18. У подальшому правомірність рішення ВРП від 2 серпня 2018 року                          № 2487/0/15-18була перевірена судом у справі № 11-841сап19.
Отже, на момент прийняття оскаржуваного рішення ВРП від 14 серпня 2018року щодо позивача існувало чинне рішення про притягнення його дисциплінарної відповідальності та застосування дисциплінарного стягнення у виді подання про звільнення з посади судді. Тому ВРП мала достатні підстави для розгляду питання про звільнення судді з посади.
Вимога вмотивованості рішення за результатами розгляду питання про звільнення судді, встановлена частиною шостою статті 56 Закону № 1798-VIII, забезпечується ВРП через виконання дій у межах наданих їй повноважень. Законом № 1798-VIII не передбачено повноваження ВРП під час розгляду питання про звільнення судді з підстави, визначеної частиною шостою статті 126 Конституції України, здійснювати збір, дослідження інших додаткових доказів на перевірку подання Дисциплінарної палати.
Отже, доводи скаржника про невмотивованість оскаржуваного рішення ВРП Велика Палата Верховного Суду вважає необґрунтованими, оскільки оскаржуване рішення ВРП є результатом притягнення ОСОБА_1  до дисциплінарної відповідальності. 
Таким чином, оскаржуване рішення ВРП від 14 серпня 2018 року містить посилання на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків, а тому Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком суду першої інстанції про відповідність оскаржуваного рішення критеріям обґрунтованості та вмотивованості.
Крім того, зазначене рішення ВРП було предметом судового розгляду в порядку, визначеному частиною сьомою статті 266 КАС, і Велика Палата Верховного Суду постановою від 28 травня 2020 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовила.
Указане судове рішення Великої Палати Верховного Суду мотивовано тим, що рішення ВРП від 2 серпня 2018 року № 2487/0/15-18 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 23 травня                 2018 року № 1464/3дп/15-18 про притягнення судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» містить обґрунтовані мотиви, з яких цей орган дійшов висновку про наявність правових підстав для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
У постанові вказано, що: рішення ВРП від 2 серпня 2018 року № 2487/0/15-18 ухвалене повноважним складом; підписане всіма членами ВРП, які брали участь у його ухваленні; наведені в оскаржуваному рішенні ВРП висновки щодо вчинення суддею Дніпропетровського окружного адміністративного суду ОСОБА_1 дисциплінарного проступку є належним чином умотивованими, ґрунтуються на доказах, а застосований вид дисциплінарного стягнення є пропорційним.
Таким чином, Велика Палата Верховного Суду не встановила передбачених               статтею 52 Закону № 1798-VIII підстав для скасування рішення ВРП та визнала обґрунтованим висновок ВРП та її дисциплінарного органу про те, що поведінка судді ОСОБА_1 під час здійснення правосуддя у справі № 804/14842/15 свідчить про істотне порушення ним норм процесуального права, що призвело до порушення правил підвідомчості, а також умисне допущення ним порушення прав людини і основоположних свобод (права власності та права на справедливий суд) і характер цих порушень за своєю тяжкістю відповідає порушенню присяги судді.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що, зважаючи на характер допущених суддею ОСОБА_1 порушень, які є очевидними, грубими, а також на наслідки, які настали за результатами вчинених дій як для особи, питання про права і обов`язки якої було вирішено, так і для авторитету правосуддя в цілому, Третя Дисциплінарна палата та ВРП вмотивовано дійшли висновку, що застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді звільнення з посади з підстави, передбаченої пунктом 3 частини шостої статті 126 Конституції України, є пропорційним вчиненому дисциплінарному проступку.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, установлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Згідно з положеннями частини четвертої статті 78 КАС обставини, встановлені рішенням суду в адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, у силу приписів частини четвертої статті 78 КАС факт вчинення позивачем істотного дисциплінарного проступку та, як наслідок, правомірність рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення її дисциплінарного органу про застосування до  ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді подання про його звільнення з посади, не потребують доказування. Тому Велика Палата Верховного Суду відхиляє доводи скаржника про порушення судом першої інстанції положень статті 78 КАС.
Велика Палата Верховного Суду також не приймає доводи позивача щодо протиправного неврахування судом першої інстанції окремої думки п`яти суддів до постанови Великої Палати Верховного Суду у справі № 11-841сап19, оскільки окрема думка за змістом статті 34 КАС лише приєднується до справи, є відкритою для ознайомлення, однак не змінює судового рішення.
Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду вважає таким, що відповідає правильному застосуванню норм матеріального та процесуального права, висновок суду першої інстанції про те, що рішення ВРП від 14 серпня 2018 року № 2606/0/15-18 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду на підставі пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України»прийнято на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, і визначених частиною другою статті 57 Закону № 1798-VIII підстав для скасування цього рішення немає.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
На підставі частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду розглянув справу з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують викладених у судовому рішенні цього суду висновків, то апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. 
Керуючись статтями 243, 250, 266, 308, 315, 316, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від                  23 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя | В. С. Князєв
Суддя-доповідач | | О. Б. Прокопенко |
Судді: | І. В. Григор`єва | Л. М. Лобойко |
| М. І. Гриців | К. М. Пільков |
| Д. А. Гудима | В. В. Пророк |
| Ж. М. Єленіна | О. М. Ситнік |
| О. С. Золотніков | В. М. Сімоненко |
| Л. Й. Катеринчук | І. В. Ткач |
| Г. Р. Крет | С. П. Штелик |