ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 травня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/757/21	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів:  Білак С.В., Шальєвої В.А.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.02.2021 ( суддя першої інстанції Новікова І.В.) в адміністративній справі №280/757/21 за позовом   ОСОБА_1   до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області   про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,- 
ВСТАНОВИВ:
27 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із адміністративним позовом  до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому позивач просила:
визнати протиправними дії відповідача щодо відмови судді у відставці ОСОБА_1 в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84% суддівської винагороди, зазначеної у довідці Територіального Управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 17 березня 2020 року №08-02/977     про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці;
зобов`язати відповідача здійснити перерахунок судді у відставці ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання з 19 лютого 2020 року у розмірі 84% суддівської винагороди, зазначеної у довідці Територіального Управління державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 17 березня 2020 року №08-02/977 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, та здійснити виплати з урахуванням фактично сплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28.11.1995 вона була призначена суддею Мелітопольського міського суду, а з 11.05.2017 за рішенням Вищої ради правосуддя звільнена з посади судді, у зв`язку із поданням заяви про відставку. Позивач зазначає, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2020 по справі №280/4767/20 підтверджено право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі 84 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді. Разом з тим, позивач зазначає, що під час проведення перерахунку її довічного грошового утримання, відповідачем протиправно зменшено відсотковий розмір грошового утримання з 84 відсотків до 52 відсотків. Просить задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 25.02.2021 позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо зменшення з 19.02.2020 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 до 52-х відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи із 54-х відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Позивач не погодившись з рішенням суду звернулась з  апеляційною скаргою, в якій просить рішення Запорізького окружного адміністративного суду по справі № 280/757/21 від 25 лютого 2021 року за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (Управління обслуговування громадян Мелітопольського відділу обслуговування громадян (Сервісний центр)) про визнання протиправними дії щодо відмови і зобов`язання перерахувати та виплатити недоплачене щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці змінити, як постановлене без дотримання норм матеріального та процесуального права та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити з 19.02.2020 року перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , виходячи із 84-х відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог   ст. 311 КАС України.
Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що    28.11.1995 Указом Президента України Кучеренко Н.В. призначена на посаду судді Мелітопольського міського суду.
11 травня 2017 року рішенням Вищої ради правосуддя №1098/0/15-17 “Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області у відставку” позивача звільнено у відставку.
З 11 травня 2017 року позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримувала довічне грошове утримання у розмірі 82 відсотків грошового утримання судді за відповідною посадою.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2020 по справі №280/4767/20, серед іншого зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести починаючи з 11.05.2017 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 виходячи із 84 відсотків суддівської винагороди, з урахуванням раніше проведених виплат.
Крім того, судом встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 19.08.2020 по справі №280/3944/20, зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити ОСОБА_1 з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі Довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 17.03.2020 за №08-02/978 з урахуванням фактично виплачених сум.
Позивачу здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , на підставі Довідки Територіального управління Державної судової адміністрації України в Запорізькій області від 17.03.2020 за №08-02/978, проте, під час перерахунку грошового утримання зменшено його відсотковий розмір до 52%.
Вважаючи зазначені дії відповідача, яким зменшено розмір її щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 84% до 52% та проведено перерахунок належного їй  щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці  у розмірі 52%, позивач звернулась за захистом своїх прав.
Проаналізувавши встановлені обставини справи у їх сукупності, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того стаття      2       та частина четверта статті   242 КАС України       встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до      статті 372 КАС України   судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому         Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з положеннями частини першої         статті 1 Закону України «Про виконавче провадження»       виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому       Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим       Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього         Закону       та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього         Закону       підлягають примусовому виконанню.
В частині першій         статті 11 Закону України «Про виконавче провадження»       йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим       Законом       заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм убачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому         Законом України «Про виконавче провадження».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а.
Згідно    статті 382 КАС України       визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Відповідно до   статті 383 КАС України       особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Отже, процесуальним       законом       встановлено порядок виконання судових рішень в  адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Колегія суддів звертає увагу, що вищезазначені норми         КАС України       мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення.
Наявність у   КАС України   спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому         КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до         статті 129-1 Конституції України       судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом       порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
Такий порядок оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, прийнятого на виконання судового рішення, є більш оптимальним для особи, яка вважає що її права порушені, з огляду, зокрема, на частини п`ятої            статті 383 КАС України       відповідно до яких, розгляд заяви про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень здійснюється судом протягом 10 днів, з дня її отримання.
Відповідно до частини шостої цієї статті, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Суд також враховує, що винесення судового рішення, яке передбачає оцінку судового рішення прийнятого в іншій справі, буде суперечити    статті 129-1 Конституції України.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичного конфлікту та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним.
Аналогічна правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 355/1648/15-а, від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17 та від 15 квітня 2020 року у справі № 367/1240/16-а.
За вказаних обставин, колегія суддів зазначає, що позивач у цій справі обрала спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду. Проте, спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення.
Отже, у спірних правовідносинах наявні обставини, з якими    стаття 383 КАС України        пов`язує виникнення підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Відповідно, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не подавати новий адміністративний позов.
Підсумовуючи вище наведене, колегія суддів зазначає, що вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2020 по справі №280/4767/20, серед іншого зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести починаючи з 11.05.2017 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 виходячи із 84 відсотків суддівської винагороди, з урахуванням раніше проведених виплат.
Таким чином, оскаржувані дії відповідача, можуть бути оскаржені відповідно до       положень   КАС України, які визначають порядок здійснення судового контролю за виконанням рішення суду, оскільки спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом, а саме рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 13.08.2020 по справі №280/4767/20, а отже позивач може звернутись до суду в порядку   КАС України      із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідачів, а не пред`являти новий адміністративний позов.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17.
Крім того, апеляційний суд вважає, що суд не має права зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення фактично про те ж саме, оскільки цим порушуються норми   КАС України, яким передбачено вирішення цих питань в порядку статей   249   та   383 КАС України, тобто шляхом винесення судом окремої ухвали.
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла висновку, що оскільки позивачем по суті заявлено позовні вимоги щодо захисту своїх прав, які фактично стосуються питання належного виконання зазначеного вище судового рішення, то відповідно нею неправильно обраний спосіб захисту свого порушеного права.
Колегія суддів, з урахуванням викладеного, доходить висновку, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову у задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст.ст.   243,   250,   308,   311,   315,   317,   321,   322,   325,   329 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 25.02.2021 в адміністративній справі №280/757/21 скасувати.
У справі прийняти нову постанову, якою у задоволені позовних вимог ОСОБА_1   до  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області   про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії  відмовити.
Постанова набирає законної сили відповідно до   ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку, встановленому ст.ст.328,   329 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови  виготовлено 24 травня 2021 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Олефіренко 

                               суддя                                                                      С.В. Білак 

                               суддя                                                                      В.А. Шальєва