Номер провадження: 22-ц/813/3973/21 
Номер справи місцевого суду: 523/3008/19
Головуючий у першій інстанції Дяченко В. Г.
Доповідач Сегеда С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.05.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
                               Цюри Т.В.,

               за участю секретаря: Хухрова С.В.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у відсутність учасників справи,апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 11 серпня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про припинення договору іпотеки,

встановив:

21.02.2019 року позивач звернувся до суду з вимогою про припинення договору іпотеки від 07.09.2006 року, укладеного між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») на об`єкт нерухомості – квартира АДРЕСА_1 (а.с. 2-5).
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.103). 
Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 05.02.2020 року в якості процесуального правонаступника позивача залучено  ОСОБА_1 (а.с. 120).
Позивач свої вимоги мотивував тим, що 07.10.2006 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір про надання споживчого кредиту № 11036081000. Того ж дня був укладений договір іпотеки.
До 17.09.2012 року ОСОБА_2 справно сплачував заборгованість за кредит.
Далі в країні почалася економічна криза і банк подав до суду позов з приводу стягнення кредитних коштів.
20.03.2013 року ПАТ «УкрСиббанк», який став правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», отримав виконавчий лист по справі № 1527/16200/12.

22.04.2014 року державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ було повернуто ПАТ «УкрСиббанк» виконавчий лист за ч.4 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження».
Крім того, 04.09.2015 року старшим державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС Одеського МУЮ Гринь А.Д. було винесено постанову про повернення ПАТ «УкрСиббанк» виконавчого листа за п.4 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (стягувач не здійснив сплату збору на проведення виконавчих дій) (а.с.7-звор.).

Надалі ПАТ «УкрСиббанк» ніяких дій щодо виконавчого провадження не вчиняв, з чого видно, що підстав для поновлення строку на пред`явлення виконавчого документу до виконання не було, оскільки причини пропуску строку є не поважними.
09.10.2018 року Суворовський районний суд м. Одеси виніс ухвалу по справі №523/8520/18, якою відмовив в задоволенні заяви ПАТ «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання (а.с.10-13). 

Отже, на думку правонаступника позивача ОСОБА_1 , на підставі зазначеної ухвали суду механізм виконання головного зобов`язання втратив силу і подальше примусове виконання є неможливим.
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про припинення договору іпотеки було відмовлено (а.с.142-144).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 11 серпня 2020 року, та постановлення нового, яким просить задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права (а.с.147-151).

19.11.2020 року на адресу Одеського апеляційного суду від АТ «УкрСиббанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційна скарга є необґрунтованою, у зв`язку з чим представник АТ УкрСиббанк» просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Суворівського районного суду м. Одеси від 11 серпня 20120 року- без змін (а.с. 169-173).

Вирішуючи питання про слухання справи у відсутність учасників справи, на підставі наявних у справі доказів, колегія суддів зазначає, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, призначеного на 28.04.2021 року, на 10.00 год. (а.с.181-184).
В свою чергу, заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 27.04.2021 року надав суду апеляційної інстанції заяву про залишення апеляційної скарги без розгляду, посилаючись на вирішення спору в мирному порядку (а.с.185-186).

Одеський апеляційний суд виходить із того, що діючим ЦПК України не передбачено залишення апеляційної скарги без розгляду, а підстав для закриття апеляційного провадження матеріали справи не містять.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що заявник апеляційної скарги ОСОБА_1 не надав суду заяви про відкликання апеляційної скарги та не відмовився від неї, у відповідності до ст. 364 ЦПК України.
Також слід зазначити, що за змістом ст.368 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч.ч.1,2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. 
Оскільки жоден із учасників даної цивільної справи не надав суду заяви про бажання прийняти участь у справі особисто, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за відсутності її учасників, на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи вищенаведене та у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
У зв`язку з цим, датою ухвалення цього судового рішення, яким є постанова суду, є 07.05.2021 року.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задовільненні позову ОСОБА_1 до АТ «УкрСиббанк» про припинення договору іпотеки, суд першої інстанції виходив із того, що у випадку невиконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитором залишається право звернутись до суду з позовною заявою про звернення стягнення за кредитним договором. Крім цього, відмова стягувачу у задоволенні заяви ПАТ «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, не є обставиною визначеною ст. 607 ЦК України.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, з огляду на наступні обставини.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 607 ЦК України, зобов`язання припиняється неможливістю його виконання у зв`язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.
Представник відповідача надав суду відзив, в якому проти позову заперечував з підстав того, що позов про визнання іпотечного договору припиненим, не входить до переліку способів захисту цивільних прав та інтересів, передбачених ст. 16 ЦК України.
У позові позивачем не ставиться питання про визнання правочину недійсним.

Припинення правовідношення застосовується у разі невиконання чи неналежного виконання боржником своїх обов`язків і до них відносяться позови про розірвання цивільно-правових договорів, про визнання угоди такою, що не підлягає виконанню тощо. 
Вищевикладене узгоджується з положеннями ст. 202 Господарського кодексу України, ст. 599 ЦК України, ч. 5 ст. 3 та ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Так, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції обгрунтовано заначив, що строк дії Іпотечного договору не закінчується та іпотека не припиняється у разі невиконання боржником зобов`язання за кредитним договором з повернення кредитної заборгованості, оскільки це зобов`язання є основним і було забезпечене іпотечним договором.
Дана позиція викладена у Постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.04.2018 у справі М921/247/17-г/16.

Посилання Боржника на неможливість в подальшому стягнути заборгованість за кредитним договором також не відповідають дійсності, оскільки навіть у випадку невиконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитором залишається право також звернутись до Суду з позовною заявою про звернення стягнення за кредитним договором на предмет іпотеки. Та в подальшому після отримання позитивного рішення суду Кредитор може мати можливість продати іпотечне майно в порядку виконавчого провадження, а кошти отримані від реалізації будуть направлені на погашення заборгованості за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, виконавчим листом, виданим Суворовським районним судом м.Одеси по справі №1527/16200/12, визначено - стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН НОМЕР_1 , на користь АТ «УкрСиббанк» на п/р НОМЕР_2 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005 Код ЄДРПОУ 09807750, суму боргу за договором кредиту № 11036081000 від 07 вересня 2006 року в розмірі 90 626 доларів 13 центів США, та 60 825 гривень 84 коп., в тому числі борг: за кредитом 57 553,62 доларів США, по процентам 33 072,51 доларів США, пеня по кредиту 30 116 грн 09 коп., пеня по процентам 30 709 грн 75 коп.; стягнення суми боргу, яка визначена в іноземній валюті проводиться в грошовій одиниці України – гривні, за курсом Національного Банку України встановленого на день здійснення платежу. Також зазначено про необхідність стягнення з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІН НОМЕР_1 , на користь АТ «УкрСиббанк» на п/р НОМЕР_2 в АТ «УкрСиббанк», м. Харків, МФО 351005 Код ЄДРПОУ 09807750, судовий збір в розмірі 3 219 грн 00 коп. (а.с.8).

Постановою державного виконавця Першого Суворовського ВДВС Одеського міського управління юстиції від 04.09.2015 року повернуто виконавчий документ стягувачеві з підстав визначених п.4 ч.1ст.47 Закону України «Про виконавче провадження», через нездійснення авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій (а.с.7-звор.).
09.10.2018 року Суворовський районний суд м.Одеси виніс ухвалу по справі №523/8520/18, якою відмовив у задоволенні заяви ПАТ «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа по справі №1527/16200/12 та поновлення строку для пред`явлення його до виконання (а.с.10).

Відповідно до Договору іпотеки від 07.09.2006 року, укладеного між ОСОБА_2 і АКІБ «УкрСиббанк», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Савченко С.В. (а.с.15), предметом іпотеки є – квартира АДРЕСА_1 . 
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до  ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Крім того, згідно з ч.1  ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Положеннями ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та  609 ЦК України).
Також суд обгрунтовано вказав, що ст. 1 Закону України «Про іпотеку» визначено, що іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Крім того, згідно з ч.ч.1, 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
Підстави припинення іпотеки окремо визначені в статті 17 зазначеного Закону. Конструкція цієї статті дає підстави для висновку, що припинення іпотеки можливе виключно з тих підстав, які передбачені цим Законом.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом. Наступні іпотеки припиняються внаслідок звернення стягнення за попередньою іпотекою. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
За системним аналізом зазначених норм права іпотека припиняється в разі припинення основного зобов`язання, зокрема, на підставі виконання.

Що стосується доводів заявника апеляційної скарги про те, що оскільки ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09.10.2018 року було відмовлено у видачі дублікату виконавчого документу і поновлення строку для пред`явлення його до виконання, механізм виконання головного зобов`язання втратив силу і подальше примусове виконання є неможливим, то колегія суддів зазначає наступне.
У випадку невиконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитором залишається право також звернутись до суду з позовною заявою про звернення стягнення за кредитним договором.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відмова стягувачу у задоволенні заяви ПАТ «УкрСиббанк» про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення його до виконання, не є обставиною, визначеною ст. 607 ЦК України, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 , рівно як і його позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 11 серпня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда        

                                                                                        Л.А. Гірняк 

                                                                                       Т.В. Цюра