ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22 червня 2021 р. 	Справа № 520/16384/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 року, головуючий суддя І інстанції: Волошин Д.А., м. Харків, повний текст складено 22.01.21 року у справі № 520/16384/2020
за позовом              ОСОБА_1  
до             Головного управління ДПС у Харківській області                     
про скасування вимоги,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, у якому просила: 
- скасувати вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 06 листопада 2020 року № Ф - 3590-57;
- зобов`язати Головне управління ДПС у Харківській області виключити з інтегрованої картки платника заборгованість з ЄСВ платника фізичної особи ОСОБА_1 у розмірі, визначеному податковою вимогою від 06 листопада 2020 року №Ф-3590-57, в сумі 12608,68 грн, зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та зі сплати штрафу в сумі 1846,69 грн та пені в сумі 1023,96 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 року у справі № 520/16384/2020 частково задоволено адміністративний позов. 
Скасовано вимогу Головного управління ДПС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 06 листопада 2020 року № Ф - 3590-57.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Відповідач, Головне управління ДПС у Харківській області, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, а саме ст. 67 Конституції України, п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VІ. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 року у справі № 520/16384/2020 та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що вимога від 06 листопада 2020 року № Ф-3590-57 про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 12608,68 грн. є законною та обґрунтованою, винесеною відповідно до чинного законодавства, оскільки відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" особи, які провадять незалежну професійну діяльність, зобов`язані визначити базу нарахування єдиного внеску, незважаючи на наявність статусу фізичної особи-підприємця.
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено доводи щодо безпідставності вимог апеляційної скарги.
На підставі положень п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що згідно рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року у справі № 520/5739/19, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 є адвокатом (свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 1775, видане Харківською обласною кваліфікаційно-дисциплінарною комісією адвокатури від 29 серпня 2012 року).
Позивач перебуває на податковому обліку в Східному управлінні Головного управління ДПС у Харківській області як самозайнята особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність.
06 листопада 2020 року Головним управлінням ДПС у Харківській області складено вимогу № Ф - 3590-57 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску в розмірі 12608,68  грн. (а.с. 17).
Не погодившись з вимогою про сплату боргу (недоїмки), позивач звернувся з позовом до суду.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не зменшено зобов`язання за рішенням суду в інтегрованій картці платника податків, тому здійснено подвійне нарахування позивачу ЄСВ за І квартал 2019 року, а тому оскаржувана вимога про сплату боргу (недоїмки) є протиправною та підлягає скасуванню. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позову на підставі наступного. 
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У відповідності до статті 67 Конституції України, кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України), зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно з підпунктом 14.1.226 пункту 14.1 статті 14 ПК України, самозайнята особа - платник податку, який є фізичною особою - підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності.
Незалежна професійна діяльність - участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб.
Відповідно до положень п. 178.1, п. 178.2 ст. 178 Податкового кодексу України особи, які мають намір здійснювати незалежну професійну діяльність, зобов`язані стати на облік у контролюючих органах за місцем свого постійного проживання як самозайняті особи та отримати довідку про взяття на облік згідно із статтею 65 цього Кодексу. Доходи громадян, отримані протягом календарного року від провадження незалежної професійної діяльності, оподатковуються за ставкою, визначеною пунктом 167.1 статті 167 цього Кодексу.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України від 5 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) адвокатська діяльність – це незалежна професійна діяльність адвоката щодо здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Статтею 13 Закону № 5076-VI визначено, що адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, є самозайнятою особою. Адвокат, який здійснює адвокатську діяльність індивідуально, може відкривати рахунки в банках, мати печатку, штампи, бланки (у тому числі ордера) із зазначенням свого прізвища, імені та по батькові, номера і дати видачі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
З аналізу зазначених положень законодавства вбачається, що адвокатська діяльність підпадає під визначення незалежної професійної діяльності, оподаткування доходів від отримання якої регулюється статтею 178 ПК України, лише у випадку, якщо така особа не зареєстрована як фізична особа-підприємець відповідно до вимог законодавства та коли здійснювана такою особою підприємницька діяльність на спрощеній системі оподаткування відрізняється за видом діяльності від незалежної професійної діяльності.
Порядок обчислення і сплати єдиного внеску встановлено положеннями Закону України  «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  від 08.07.2010 року № 2464-VІ (далі - Закон № 2464-VІ).
Відповідно до пп. 2, 3 ч.1 ст.1 Закону № 2464-VІ єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) – це консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Застрахована особа – це фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок.
Відповідно до статті 2 Закону № 2464-VІ його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону. Виключно цим Законом визначаються: принципи збору та ведення обліку єдиного внеску; платники єдиного внеску; порядок нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску; розмір єдиного внеску; орган, що здійснює збір та веде облік єдиного внеску, його повноваження та відповідальність; склад, порядок ведення та використання даних Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування; порядок здійснення державного нагляду за збором та веденням обліку єдиного внеску.
Згідно з п.4, п.5 ч.1 ст.4 Закону № 2464-VІ, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, у тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Відповідно до абзацу першого пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI єдиний внесок нараховується: для платників, зазначених у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), частини першої статті 4 цього Закону, - на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону України «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (надання послуг) за цивільно-правовими договорами; для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску; для платників, зазначених у пункті 4 частини першої статті 4 цього Закону, які обрали спрощену систему оподаткування, - на суми, що визначаються такими платниками самостійно для себе, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що платниками єдиного соціального внеску є, зокрема, фізичні особи-підприємці. Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою господарської діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Отже, саме дохід особи від господарської діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, але її розмір не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Вищенаведене узгоджене із правовою позицією висловленою Верховним Судом у постановах від 27.11.2019 у справі №160/3114/19, від 05.12.2019 у справі №260/358/19, від 23.01.2020 у справі №480/4656/18.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, у постанові у справі №160/3114/19 Верховний Суд вказав, що наявність у особи свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право адвоката на здійснення професійної діяльності, однак не є доказом здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу. Не змінює вищенаведеного і факт перебування особи на обліку в органах фіскальної служби, оскільки взяття на облік осіб, в тому числі юридичних або самозайнятих, здійснюється органом доходів і зборів незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того чи іншого податку або збору.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 є адвокатом та з 18.03.2014 року була зареєстрована як фізична особа - підприємець та з 01.10.2014 року по 27.03.2019 року здійснювала підприємницьку діяльність.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року у справі № 520/5739/19, яке набрало законної сили, було визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Харківській області щодо винесення вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 07 лютого 2019 року № Ф-3590-57 та скасовано вимогу Головного управління ДФС у Харківській області від 07 лютого 2019 року № Ф - 3590-57 про сплату боргу (недоїмки) з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне страхування на загальну суму 8936,44 грн.
Відповідно до п. 1 ч. 1 розділу 2 Порядку ведення органами Державної фіскальної служби України оперативного обліку податків і зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування № 422 від 07.04.2016 року (далі – Порядок № 422) з метою обліку нарахованих і сплачених сум податків, зборів, митних та інших платежів до бюджетів, єдиного внеску органами ДФС відкриваються ІКП за кожним платником та кожним видом платежу, які повинні сплачуватися такими платниками.
Відповідно до п. 2 ч. 1 розділу 6 Порядку № 422, первинними документами, на підставі яких в ІКП здійснюється погашення (зменшення) суми податкового боргу та заборгованості зі сплати єдиного внеску, є серед іншого рішення суду про вирішення питання по суті (скасування раніше прийнятих рішень щодо нарахування суми грошового зобов`язання та пені суми єдиного внеску за результатами судового оскарження).
Так, на виконання вищезазначеного припису відповідачем має бути відкориговано інтегровану картку платника податків у зв`язку з  скасуванням вимоги Головного управління ДФС у Харківській області про сплату боргу (недоїмки) від 07 лютого 2019 року № Ф-3590-57.
Разом з тим, відповідачем самостійно здійснено нарахування єдиного внеску для позивача в сумі 12608,68 грн. та, з урахуванням несплати позивачем суми нарахованого відповідачем єдиного внеску, відповідачем збільшено недоїмку по нарахуванню єдиного внеску на підставі вимоги про сплату боргу від 06 листопада 2020 року № Ф-3590-57.
З Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що 27.03.2019 року ОСОБА_1 було припинено підприємницьку діяльність за власним рішенням.
Отже, за І квартал 2019 року позивачем повинно бути сплачено єдиний соціальний внесок саме як фізичною особою-підприємцем, а не як самозайнятою особою, яка здійснює незалежну професійну діяльність, оскільки це призвело би до подвійного оподаткування.
Однак в порушення вищезазначених норм та фактичних обставин справи за інтегрованою карткою платника податків встановлено, що нарахування відповідачем єдиного соціального внеску за І квартал 2019 року здійснено в подвійному розмірі, що також підтверджується наданим відповідачем розрахунком.
З ІІ кварталу 2019 року у зв`язку з припиненням підприємницької діяльності у позивача виникає обов`язок щодо нарахування та сплати єдиного внеску як самозайнятої особи в розмірі не нижче розміру мінімального страхового внеску.
З наданої до суду інтегрованої картки позивача як платника єдиного соціального внеску, встановлено, що сума боргу за вимогою №Ф-3590-57 від 07.02.2019 року не була зменшена на підставі рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09 серпня 2019 року у справі № 520/5739/19.
Враховуючи, що мінімальна заробітна плата на 01.01.2019 рік складає 4173,00 грн., то відповідно з ІІ кварталу розмір єдиного соціального внеску для позивача складає 2754,18 грн. за кожний квартал, з 2020 року мінімальна заробітна плата на 01.01.2020 рік складає 4723,00 грн., то відповідно розмір єдиного соціального внеску за І квартал 2020 року складає 1039, 06 грн.
З наданої до суду інтегрованої картки платника позивача встановлено, що сплачений позивачем розмір ЄСВ є меншим ніж мінімальний розмір ЄСВ, що підлягає сплаті за період з ІІ кварталу 2019 року по ІІІ квартал 2020 року.
Таким чином у зв`язку з тим, що відповідачем не зменшено зобов`язання за рішенням суду в інтегрованій картці платника податків, здійснено подвійне нарахування ЄСВ за І квартал 2019 року, оскаржена вимога підлягає скасуванню в повному обсязі, оскільки саме на контролюючий орган покладено обов`язок щодо розрахунок боргу.
З огляду на вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності у податкового органу правових підстав для визначення позивачу суми боргу зі сплати єдиного внеску на підставі оскаржуваної вимоги про сплату боргу.
Відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідач не надав жодних належних і допустимих доказів на підтвердження законності та обґрунтованості оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки).
У відповідності до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність у податкового органу правових підстав для винесення оскаржуваної вимоги про сплату боргу (недоїмки), а тому висновки суду першої інстанції є правомірними.
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для її скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, відповідача у справі.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 року у справі № 520/16384/2020 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.  
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 22.01.2021 по справі № 520/16384/2020 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва 	
Судді	   	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко