Ухвала
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 червня 2021 року
м. Київ
справа № 490/5966/20
провадження № 51-2975ск21
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів:                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Миколаївського апеляційного суду від 18 травня 2021 року щодо нього.
Встановлені обставини
За вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 2 лютого 2021 року ОСОБА_4 визнано винуватим і засуджено за ч. 1 ст. 286 КК до покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн, без позбавлення права керування транспортними засобами.
Частково задоволено цивільний позов ОСОБА_5 та стягнуто на його користь із ОСОБА_4 100 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Миколаївський апеляційний суд вироком від 18 травня 2021 року задовольнив апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6 , скасував вирок Центрального районного суду м. Миколаєва
від 2 лютого 2021 року щодо ОСОБА_4 в частині призначення покарання та ухвалив новий вирок, яким призначив ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 286 КК покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян,
що становить 51 000 грн, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
В решті вирок місцевого суду залишено без змін.
Суть питання
У касаційній скарзі засуджений не погоджується з вироком апеляційного суду. Просить скасувати це судове рішення і залишити в силі вирок місцевого суду щодо нього.
Мотиви Верховного Суду
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга повинна містити обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Водночас слід враховувати, що відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Однак, усупереч наведеним положенням процесуального закону, засуджений у касаційній скарзі не навів правового обґрунтування незаконності вироку апеляційного суду, як він мав зробити відповідно до вимог статей 412–414 КПК. Так він у касаційній скарзі не зазначив, які норми матеріального і процесуального закону порушив суд апеляційної інстанції, у чому полягають такі порушення, як вони вплинули на законність та обгрунтованість вироку апеляційного суду, і чому такі порушення слід відносити до підстав для скасування цього судового рішення із огляду на положення статей 370, 371, 374 і 420 КПК.
Фактично касаційна скарга не містить доводів щодо незаконності вироку суду апеляційної інстанції. Натомість у касаційній скарзі засуджений зазначає про те, що не погоджується із доводами апеляційної скарги прокурора, яка відповідно до положень ст. 424 КПК не є предметом перегляду суду касаційної інстанції.
Усупереч п. 5 ч. 2 ст. 427 КПК вимоги касаційної скарги засудженого
не узгоджуються з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК, якими визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги, відповідно до яких цей суд має право ухвалити одне з таких рішень: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Отже, прохання засудженого про скасування вироку апеляційного суду і залишення в силі вироку суду першої інстанції щодо нього не узгоджується з положеннями
ст. 436 КПК.
Крім того, в порушення ч. 5 ст. 427 КПК засуджений не долучив до касаційної скарги копію вироку апеляційного суду, який оскаржує.
Суд касаційної інстанції є судом права, відповідно до положень ст. 433 КПК переглядає судові рішення у межах касаційної скарги, тому відсутність у ній згаданого обґрунтування і недотримання вимог ст. 427 цього Кодексу  перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1
ст. 429 КПК залишити касаційну скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Миколаївського апеляційного суду від 18 травня 2021 року щодо нього залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків — п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                     ОСОБА_3