Справа № 161/2112/14-ц 	Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В. П. 	
Провадження № 22-ц/802/649/21  Категорія: 39 	  Доповідач: Шевчук Л. Я.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
20 травня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Шевчук Л.Я.,
суддів - Данилюк В.А., Киці С.І., 
секретар с/з - Опейди В. О.,
з участю:
      представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УкргазБанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на заставне майно, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на повторне заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2014 року,  

                                                 В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2011 року ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Волинського обласного управління ПАТ АБ «Укргазбанк»  звернувся в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що 12 липня 2007 року між ВАТ АБ (перейменовано на ПАТ АБ) «Укргазбанк» був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_3 кредит у розмір 60 000,00 доларів США  на строк з 12 липня 2007 року по 11 липня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5  процентів річних. Банк повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором, що підтверджується випискою з особового рахунку позичальника ОСОБА_3 , а позичальник зобов`язався здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання у передбачені цим договором строки.
Позивач також зазначав, що 12 липня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком, позичальником ОСОБА_3 та фізичною особою ОСОБА_1 був укладений договір поруки № 1, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалася перед ВАТ АБ «Укргазбанк» відповідати за виконання позичальником ОСОБА_5 своїх зобов`язань за кредитним договором.
З метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 12 липня 2007 року між банком та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, предметом іпотеки є наступне нерухоме майно:
- житловий будинок з надвірними будівлями, загальною площею 62,8 кв м, житловою площею 47,0 кв м, який знаходиться на АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Боратинською сільською радою Луцького району 13 жовтня 2004 року;
- земельна ділянка, на якій знаходиться будинок, площею 0,1200 га на АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ №054064, виданого Луцьким районним відділом земельних ресурсів 09 серпня 2004 року.
Позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконує взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 30 березня 2011 року утворилась заборгованість за договором кредиту у розмірі 54308,63 доларів США, з яких: заборгованість за  кредитом - 42 081,90 доларів США, нараховані проценти - 534,07 доларів США, прострочена заборгованість за кредитом - 9 167,24 доларів США, прострочені відсотки - 2525,42 доларів США, пеня за простроченими відсотками та кредитом - 35262,40 грн.
Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з позичальника ОСОБА_3 і поручителя ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за  кредитним договором у розмірі 54 308,63 доларів США та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 54 308,63 доларів США та 35 262,40 грн нарахованої пені звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме: на будинок житловий з надвірними будівлями і спорудами загальною площею 62,8 кв м житловою площею 47,0 кв м на АДРЕСА_1 та земельну ділянку, на якій знаходиться будинок, площею 0,1200 га, яка розташована на АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 054064.
Позивач подав суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив суд стягнути солідарно з позичальника ОСОБА_3 і поручителя ОСОБА_1 в користь банку заборгованість за  кредитним договором у розмірі 57 498,81 доларів США основного боргу та 73  382,84 грн пені, а в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на іпотечне майно.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 30 жовтня 2012 року постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 57498,81 доларів США та пені у розмірі 73382, 84 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернено стягнення на іпотечне майно.
Повторним заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2014 року постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в користь ПАТ АТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 38/07-1/02 від 12 липня 2007 року у розмірі 57498,81 доларів США та пеню в розмірі 73382,84 грн. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернено стягнення на іпотечне майно, а саме: на житловий будинок з надвірними будівлями загальною площею 62,8 кв м, який знаходиться на АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,12 га, яка знаходиться в селі Рованці Луцького району Волинської області.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням відповідачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на постановлене судове рішення, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду в частині задоволення позовних вимог банку до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
У судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_1 – ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи.
Апеляційну скаргу відповідачки слід задовольнити, рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення про відмову в позові з таких підстав.
Апеляційний суд відповідно до принципу диспозитивності не робить своїх висновків щодо неоскарженої частини судового рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.
За положеннями частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Позикодавець має право на одержанння від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено догором або законом. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі,визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановленні договором (статті 1048, 1049 ЦК України).
За матеріалами справи установлено, що 12 липня 2007 року між ВАТ АБ (перейменовано на ПАТ АБ) «Укргазбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого банк надав позичальнику ОСОБА_3 кредит у розмірі 60  000,00 доларів США  на строк з 12 липня 2007 року по 11 липня 2019 року зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5% річних, а позичальник зобов`язувався здійснювати повернення кредиту, сплату процентів за його використання у передбачені цим договором строки (а.с.9-11).
Згідно з пунктом 3.3.4 кредитного договору у разі виникнення простроченої заборгованості за кредитом позичальник зобов`язувався   сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої  у пункті 3.1.9. цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості за кредитом та пеню в розмірі 0,1% від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.
За порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобов`язувався сплатити банку пеню в розмірі 0,1% від суми невиконаного зобов`язання за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості (пункт 5.3 кредитного договору).
Судом також установлено, що з метою забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 12 липня 2007 року між банком, позичальником ОСОБА_3 та фізичною особою ОСОБА_1 був укладений договір поруки, за умовами якого поручитель ОСОБА_1 зобов`язалася перед ВАТ АБ «Укргазбанк» відповідати за виконання позичальником ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором (а.с.12).
12 липня 2007 року з метою забезпечення виконання позичальником ОСОБА_3 своїх зобов`язань за кредитним договором між банком та іпотекодавцем ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме:
- житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами загальною площею 62,8 кв м житловою площею 47,0 кв.м. на АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності, виданого Боратинською сільською радою 13 жовтня 2004 року; 
- земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок, площею 0,1200 га, яка розташована в селі Рованці Луцького району Волинської області та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ВЛ №054064, виданого Луцьким районним відділом земельних ресурсів 09 серпня 2004 року. Вартість іпотечного майна складає 433 900,00 грн.
У своїй позовній заяві банк зазначав, що позичальник ОСОБА_3 належним чином не виконував взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим станом на 06 лютого 2012 року виникла заборгованість у розмірі 57 498,81 доларів США, з яких: строкова заборгованість за  кредитом - 37498,20 доларів США, прострочена заборгованість за  кредитом - 13 750,94 доларів США, строкова заборгованість за процентами - 107,27 доларів США, прострочена заборгованість за процентами - 6 142,40 доларів США та  пеня за простроченими відсотками та кредитом у розмірі 73 382,84 грн.
Крім того, судом встановлено, що сам кредитний договір містить графік сплати позичальником кредитних коштів (а.с.9-11).
Задовольняючи позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_1 , судом першої інстанції враховано, що поручитель несе разом з позичальником солідарну відповідальність перед кредитором за невиконання останнім своїх зобов`язань за кредитним договором.
Такі висновки судом зроблені з порушенням вимог закону.
Згідно з частиною 2 статті 1050 ЦК України чітко визначено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина 1 статті 553 ЦК України).
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина 1, 2 статті 554 ЦК України).
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Отже, порука – це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до частини 1 статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252ЦК України).
Строк, передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи переривати. Суд зобов`язаний  самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. 
Тому і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняється, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.
Такий правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постановах від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 (провадження № 14–265цс 18) та від 20 березня 2019 року у справі № 1411/3467/12 (провадження № 14-594цс 18).
Відповідно до вимог частини 2 статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків.
Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється з дня настання строку виконання основного зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.
У разі зміни кредитором на підставі частини 2 статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобов`язання передбачений частиною 4 статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обчисленню від цієї дати.
У своїй позовній заяві банк зазначав, що ним позичальнику і поручителю була направлена вимога про усунення порушень кредитного договору.
Проте, матеріали справи не містять такої вимоги про дострокове повернення кредиту.
За умовами кредитного договору повернення позичальником ОСОБА_3 кредитних коштів здійснюється щомісячно у розмірі 416,70 доларів США, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, а за умовами договору поруки поручитель зобов`язувався відповідати за повне та своєчасне виконання позичальником його зобов`язань перед банком за кредитним договором.
Згідно з наданим позивачем розрахунком заборгованості позичальника ОСОБА_3 перед кредитором строк погашення чергового платежу за основним зобов`язанням настав 01 квітня 2009 року (дата, коли позичальник сплатив черговий платіж), а позов до поручителя ОСОБА_1 пред`явлений лише 21 листопада 2011 року, тобто після спливу шестимісячного строку з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням.
Отже, з огляду на положення частини 4 статті 559 ЦК України можна зробити висновок про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
З врахуванням того, що на час звернення позивача з позовом до поручителя ОСОБА_1 (21 листопада 2011 року) та розгляду справи в суді порука ОСОБА_1 за вказаним договором припинилася відповідно до вимог частини 4 статті 559 ЦК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що підстав для стягнення з поручителя ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором немає.
Таким чином, із-за порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог банку до поручителя ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Керуючись статтями 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

                                       П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 задовольнити.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 березня 2014 року у цій справі в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «УкргазБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на заставне майно відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді