КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
                                   
Апеляційне провадження                                            
№ 22-ц/824/5098/2021                                                                         
 
П О С Т А Н О В А
 
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И

12 квітня 2021року                                                                        місто Київ
                                                                                              справа № 753/12832/20
                               
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   головуючого судді: Борисової О.В.
                       суддів: Ратнікової В.М., Левенця Б.Б.
                       
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року, ухвалене під головуванням судді         Заставенко М.О., у справі за позовом Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь:
заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 3476,65 грн.;
інфляційні втрати у розмірі 1341,93 грн. за період з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2020 року;
3% річних у розмірі 486,61 грн. за період з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2020 року.
В обґрунтування вимог посилався на те, що наказомГоловного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради №27 від 29 лютого 2008 рокужитловий будинок по АДРЕСА_1 передано на обслуговування КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс».
Вказував, що 21серпня 2008 року між сторонами укладено договір на обслуговування будинку і прибудинкової території, відповідно до умов якого позивач надає послугиз обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території, а споживач своєчасно оплачує надані послуги за встановленими тарифами у строки та на умовах, передбачених договором.
Зазначав, що в результаті невиконання відповідачем своїх обов'язків по оплаті наданих позивачем житлово-комунальних послуг з утримання будинку і прибудинкової території у ОСОБА_1 утворилась заборгованість.
Вважає, що вказаний борг відповідач відповідно до вимог ст.625 ЦК України має сплатити з урахування індексу інфляції та 3% річних.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року позов КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» задоволено.
Стягнутоз  ОСОБА_1 на користь КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги у розмірі 5305,19 грн.
Стягнутоз  ОСОБА_1 на користь КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» витрати на відшкодування судового збору у розмірі 2102 грн. та витрати на правову допомогу - 1500 грн., а всього 3602 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач     ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс».
В обґрунтування вимог посилався на те, що він був позбавлений своїх процесуальних прав, оскільки не був повідомлений належним чином про відкриття провадження у справі та про можливість подати відзив або надати свою думку щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, як це передбачено нормами ЦПК України.
Вказував, що жодних повідомлень від суду на адресу його реєстрації: АДРЕСА_2 не надходило, а квартира в будинку АДРЕСА_1 була продана ним ще в жовтні 2018 року.
Зазначав, що він, дійсно, деякий час протягом 2020 року перебував у справах за кордоном та впродовж тривалого часу не міг виїхати звідти, через відому всім ситуацію, пов`язану з пандемією Короновірусної хвороби. Аеропорти були закриті, його рейс неодноразово переносився і взагалі був відмінений. 
Зауважував, що за адресою його реєстрації проживають його родичі і будь-якого повідомлення вони не отримували і навіть в поштовій скриньці не було повідомлень про наявність в поштовому відділенні будь-якої судової кореспонденції.
Посилався на те, що з 05 травня 2016 року в будинку по АДРЕСА_1 засновано ОСББ та з моменту його заснування, будинок по АДРЕСА_1 утримувався та обслуговувався за рахунок внесків і платежів співвласників - членів ОСББ.
Вказував, що з розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що остання дата нарахування за утримання будинку і прибудинкової території відбулося в червні 2016 року, отже, з 21 червня 2016 року по 21 червня 2019 року у позивача було право та можливість звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Просив застосувати до даних правовідносин норм ст.267 ЦК України про сплив позовної давності щодо вимог позивача по сплаті за утримання прибудинкової території, що є підставою для відмови у позові в повному обсязі.
Відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
У порядку ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Тому, розгляд справи здійснюється без виклику сторін в порядку письмового провадження.
З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Згідно вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.
Проте, колегія суддів не погоджується в повній мірі з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради №27 від 29лютого 2008 року передано КП «Житло-Сервіс» наобслуговування житловий будинок по АДРЕСА_1 .
Згідно з п.п.2.1, 2.2 статуту КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», затвердженого розпорядженням КМДА від 19 липня 2000 року №1205 підприємство створене з метою задоволення потреб фізичних та юридичних осіб щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту житлових та нежитлових приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог законодавства. Будівельних норм, державних стандартів і правил, отримання прибутку від своєї діяльності, замовлення нового будівництва, реконструкції, капітального ремонту.
Предметом діяльності підприємства є надання житлово-комунальних послуг споживачам відповідно до укладених договорів.
Відповідачуна праві власності належала квартира АДРЕСА_3 ,  що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 31 липня 2008 року та яка була продана останнім 12 жовтня 2018 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири.
21 серпня 2008 року між КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» та ОСОБА_1  укладено договір на обслуговування будинку і прибудинкової території, відповідно до умов якого позивач надає послуги з обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 та прибудинкової території, а власник квартири оплачує витрати по обслуговуванню будинку і прибудинкової території та оплачує комунальні послуги.
Таким чином, сторонами виникли договірні відносини на підставі підписаного договору.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором на обслуговування будинку і прибудинкової території у останнього виникла заборгованість, яка згіднорозрахунку заборгованості станом на 27 листопада 2019 року становить 3476,65 грн.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року №1875-IV (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.
Із зазначених положень закону випливає, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Відповідно до ст.13 вказаного Закону до житлово-комунальних послуг відносяться, в тому числі і послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо).
Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
На підставі вимог ст.ст.66, 67, 162 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири, а плата за комунальні послуги/водопостачання, газ, та інші послуги береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами у відповідності до кількості проживаючих в квартирі осіб.
Згідно з ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Як вбачається з матеріалів справи, спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачем наданих позивачем житлово-комунальних послуг з утримання будинків та прибудинкової території за період з січня 2015 року по липень 2016 року у розмірі 3476,65 грн.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач вказував на те, що він був позбавлений своїх процесуальних прав, оскільки не був повідомлений належним чином про відкриття провадження у справі та про можливість подати відзив або надати свою думку щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, як це передбачено нормами ЦПК України. Вказував, що жодних повідомлень від суду на адресу його реєстрації: АДРЕСА_2 не надходило, а квартира в будинку АДРЕСА_1 була продана ним ще в жовтні 2018 року. Зазначав, що він, дійсно, деякий час протягом 2020 року перебував у справах за кордоном та впродовж тривалого часу не міг виїхати звідти, через відому всім ситуацію, пов`язану з пандемією Короновірусної хвороби. Аеропорти були закриті, його рейс неодноразово переносився і взагалі був відмінений. Крім того, просив застосувати застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог позивача та відмовити у задоволені позову відповідно до статті 267 ЦК України.
Перевіряючи доводи відповідача та наявність підстав для застосування наслідків спливу строку позовної давності, колегія суддів виходить з наступного.
Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.
Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). А за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята цієї статті).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч.3  ст.267 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.
Пунктом 4 ч.8 ст.128 ЦПК України визначено, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Відповідно до пункту 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року №270 рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції на виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України було направлено запит до електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» з проханням надати інформацію про реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_1 .
З відомостей електронного реєстру територіальної громади міста Києва «ГІОЦ/КМДА» від 08 вересня 2020 року вбачається, що відповідач         ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 не значиться, а значиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 10 вересня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами та роз`яснено право відповідача на подачу відзиву та подання доказів, що підтверджують заперечення проти позову.
Вказану ухвалу разом з копією позовної заяви з додатками було направлено ОСОБА_1 за адресами: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 . 
При цьому, конверти, які були направлені відповідачу на зазначені адреси повернулися на адресу Дарницького районного суду міста Києва з відмітками «адресат відсутній за вказаною адресою» проставленими 02 жовтня 2020 року та 31 жовтня 2020 року, що підтверджується штампами АТ «Укрпошта».
ОСОБА_1 , вказуючи на те, що він протягом 2020 року перебував у справах за кордоном та впродовж тривалого часу не міг виїхати звідти через ситуацію, пов`язану з пандемією Короновірусної хвороби, жодних доказів на підтвердження вказаних обставин не надав.
Відповідач із заявою про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу у суді першої інстанції не звертався.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції належним чином повідомляв відповідача про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та беручи до ваги те, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження факту та періоду перебування його за кордоном, заява про застосування наслідків спливу позовної давності задоволенню не підлягає.
Перевіряючи правильність нарахування заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги, колегія суддів виходить з наступного.
Звертаючись до суду з даним позовом, КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги у розмірі 3476,65 грн., яка виникла станом на 01 лютого 2020 року.
Разом з тим, як вбачається з розрахунку заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) за адресою: АДРЕСА_4 відповідач у період з 01 січня 2015 року по липень 2016 року повинен був здійснювати кожен місяць плату за утримання будинків та прибудинкової території у розмірі 201,71 грн.
З вказаного розрахунку заборгованості вбачається, що останнє нарахування за утримання будинку і прибудинкової території відбулося в червні 2016 року у розмірі 201,71 грн. та заборгованість відповідача перед позивачем станом на 01 липня 2016 року становила 3274,94 грн.
Разом з тим, оскільки судом першої інстанції не було перевірено розрахунок розміру основної заборгованості відповідача перед позивачем та ухвалено рішення про стягнення з  ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у розмірі 3476,65 грн., колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про часткове задоволення позову КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс».
А відтак, стягненню з ОСОБА_1 на користь КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» підлягає заборгованість за житлово-комунальні послуги, яка виникла у відповідача станом на 01 липня 2016 року в розмірі 3274,94 грн. 
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що під час передпродажної підготовки квартири АДРЕСА_3 в 2018 році, він повністю перевіряв можливі існуючі борги за житлово-комунальні послуги, брав усі довідки від організацій, що такі послуги надають і позивач на той період не пред`являв до нього будь-яких претензій з вимогою сплатити заборгованість колегія суддів відхиляє, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції не надав.
У позовній заяві позивач вказував на те, що, окрім повернення боргу за надані ним послуги, відповідач має сплатити 3% річних та інфляційні втрати та надав розрахунок, згідно з яким нарахував 3% річних та інфляційні втрати за період прострочення з січня 2015 року до 30 квітня 2020 року.
Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц.
З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання, вінна вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми.
Відповідно до п.2.2 договору на обслуговування будинку і прибудинкової території власник квартири зобов`язується не пізніше 20 числа поточного місяця вносити плату за квитанціями ГІОЦ, що надходять власнику квартири за утримання будинку і прибудинкової території і ремонту, комунальні та інші послуги передбачені договором.
А відтак, з 21 числа кожного місяця відповідач вважається таким, що прострочив грошове зобов`язання.
Розрахунок 3% річних проводиться за формулою: RPS=S*Q*V/D/100, де S - сума заборгованості, Q- кількість днів прострочки, V-3%, D - кількість днів у році, 100 - 100%.
Так, 3% річних з суми заборгованості за кожен місяць у розмірі 201,71 грн. за період з лютого 2015 року до 30 квітня 2020 року становить 486,93 грн.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Оскільки позивач просив стягнути з відповідача на свою користь 3% річних у розмірі 486,61 грн., а відтак колегія суддів приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 на користь КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» 3% річних у розмірі 486,61 грн.
Розрахунок інфляційних втрат проводиться за такою формулою: IV=(S*I / 100 - S) * Q / DM, де S - сума заборгованості, I- індекс інфляції, Q- кількість днів прострочки, DM - кількість днів у місяці, 100 - 100%.
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат за період з 01 січня 2015 року по 30 квітня 2020 року, наданих позивачем, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у розмірі 1341,93 грн. 
Згідно з ч.ч.2-4 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження вимог про стягнення витрат на правову допомогу позивачем було надано: договір №3-20 про надання правової допомоги від 08 січня 2020 року, укладений між КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» та АО «ШЕНЛІ», детальний опис суми судових витрат, акт виконаних робіт за травень 2020 року, вартість послуг за травень 2020 року, копію виписки з банківського рахунку.
Оскільки витрати на правову допомогу підтверджені належним чином, вони також підлягають стягненню з відповідача у розмірі 1500 грн.
Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового про часткове задоволення позовних вимог КП з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс».
Згідно з  ч.ч.1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Виходячи з положень ст.141 ЦПК України колегія суддів вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у розмірі 2021,91 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 97,74 грн. 
Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 376, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-
 
                                                  П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1  - задовольнити частково.
 
Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 11 січня 2021 року - скасувати та ухвалити нове.
 
Позов Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», місцезнаходження: місто Київ, вул. Дніпровська Набережна, 25-Б, код ЄДРПОУ 31025659 заборгованість за житлово-комунальні послуги у розмірі 3274 грн. 94 коп, інфляційні втрати у розмірі 1341 грн. 93 коп., 3% річних у розмірі 486 грн. 61 коп., витрати на правову допомогу у розмірі 1500 грн. та судовий збір у розмірі 2021 грн. 91 коп.
 
В решті позовних вимог відмовити.
 
Стягнути з Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «Житло-сервіс», місцезнаходження: місто Київ, вул. Дніпровська Набережна, 25-Б, код ЄДРПОУ 31025659 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 судові витрати у розмірі 97 грн. 74 коп.
 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
   
Головуючий:
 
Судді: