Справа № 147/1338/18
Провадження № 22-ц/801/1273/2021
Категорія: 82
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мудрак А. М.
Доповідач:Рибчинський В. П.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2021 року	Справа № 147/1338/18	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати 
у цивільних справах:
судді-доповідача Рибчинського В.П.,
суддів Голоти Л.О., Денишенко Т.О., 
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 12 квітня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди,
в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1  про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи його тим, що вона проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Даний будинок їй належить на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.05.2017 року Оскільки будинок не був огородженим парканом, вона у жовтні місяці 2017 року придбала за власні кошти панельний залізобетонний паркан висотою два метри шириною один метр, й відповідно придбала будівельний матеріал: гран відсів та цемент для закріплення стовпів. Для встановлення вищезазначеного паркану шукала бригаду людей. З цією метою викинула оголошення по селу про надання таких послуг. 15.07.2018 відповідач приїхав до неї додому з приводу оголошення та пояснив, що у нього є бригада людей із шести осіб, які вміють встановлювати такі паркани та на даний час бригада шукає роботу, запевнив, що вміє встановлювати паркани. Відповідач подивився фронт роботи, з`ясував, чи є усі будівельні матеріали для закріплення стовпів. Відповідача все влаштувало. Потім обумовили усі умови усного договору побутового підряду (усна домовленість), відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов`язання демонтувати старий паркан із сітки-рябиці довжиною 4 (чотири) метри та встановити залізобетонний паркан висотою два метри шириною один метр на її земельній ділянці розміром 0,5000 га за адресою:   АДРЕСА_1 . З відповідачем обумовили кінцеву дату виконання робіт, це 20 липня 2018 року. Вартість роботи за домовленістю оцінена в дванадцять тисяч гривень із завдатком шість тисяч гривень, встановили час роботи - з 07.00 год. до 15.00 год., а також до початку роботи вона мала придбати за домовленістю з відповідачем десять літрів спиртного напою, але з відповідачем відразу домовились, що розпивати спиртні напої на її земельній ділянці ніхто не буде, десять літрів бензину для власного автомобіля відповідача, оскільки, за словами відповідача його робітники мешкають далеко та їх треба привозити і відвозити. 16 липня 2018 року позивач свої зобов`язання виконала у повному обсязі, але відповідач зі своєю бригадою із восьми осіб не приступив до роботи. О 14.00 год. вона прийшла на свою земельну ділянку з метою подивитись роботу відповідача і побачила, що усі робочі разом із відповідачем п`яні, сваряться поміж собою нецензурною лайкою, ніхто навіть не приступив до роботи. Пред`явила претензії відповідачу, як бригадиру. Відповідач запевнив, що до кінця робочого дня розпочнуть. З 14.00 год. до 16.00 год. бригада зробила демонтаж старого паркана із сітки-рябиці довжиною чотири метри, висотою сорок сантиметрів, і тільки тому, що позивач стояла поряд і вимагала роботу. 17 липня 2018 року відповідач привіз інших людей, але вже не восьмеро, а одинадцять осіб та за робочий день встановили два стовпа висотою два метри та вирили чотири ямки глибиною сорок сантиметрів, відповідача не було. Коли приїхав відповідач позивачка знову попросила повернути завдаток та покинути її земельну ділянку. Виставила претензію, що за два дні роботи жодної секції не поставлено. 18 липня 2018 року стовпи, які поставили напередодні, роз`їхалися у різні сторони, панелі в пази стовпів не можливо встановити, бо випадають. Дочекавшись бригаду разом з ОСОБА_1 пояснила своє незадоволення роботою, та сказала, що завдаток вже дала ОСОБА_1 в розмірі шести тисяч гривень й відповідно щодня з робітниками буде розраховуватися відповідач. На що останній відразу відреагував на ці слова, і сказав, що вони відмовляються працювати. Відповідач розлютився, почав вести себе неадекватно, потім зібрав працівників і поїхав, але перед від`їздом, вона знову нагадала відповідачу щоб повернув завдаток шість тисяч гривень. Деякий час вона чекала, що відповідач принесе завдаток добровільно, але цього не сталось. Тому 19 липня 2018 року вона звернулася до Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції із заявою по факту шахрайських дій з боку відповідача. 25 липня 2018 року до неї додому прийшов один із робітників відповідача - ОСОБА_3 з метою віддати одну тисячу гривень, яку надав йому відповідач за роботу. ОСОБА_4 є племінником відповідача, який був присутнім та бачив як вона передавала гроші відповідачу. 03 серпня 2018 року Тростянецьке відділення поліції Бершадського відділу поліції надало відповідь. 22 серпня 2018 року вона повторно звернулася до Тростянецького відділення поліції Бершадського відділу поліції та наполягала про шахрайські дії відповідача та занесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, але 12.09.2018 їй надійшла відповідь за №3590\208\01-2018 аналогічна відповіді від 03 серпня 2018року. В зв`язку з чим просила задовольнити її позовні вимоги та стягнути на її користь 5000 грн авансового платежу і моральну шкоду, в зв`язку з понесеними нею моральними стражданнями та переживаннями.
Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 12 квітня 2021 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист прав споживача, розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  5 000,00 грн (п`ять тисяч гривень 00 коп.) сплаченого авансового платежу, пеню в сумі 409,93 грн (чотириста дев`ять гривень 93 коп.), а всього 5 409,93 грн (п`ять тисяч чотириста дев`ять гривень 93 коп.)
В решті позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в розмірі 247,53 грн (двісті сорок сім гривень 53 коп.). 
Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2  просила апеляційну скаргу залишити без задоволення як безпідставну, а рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 12 квітня 2021 року змінити в частині стягнення з  ОСОБА_1  штрафних санкцій до основного боргу за користування чужими грошовими коштами тривалий час, а саме стягнути з відповідача основний борг в розмірі 5 000 грн, інфляційні втрати в розмірі 1020 грн, 3 % річних в розмірі 409 грн за період з 20.07.2018 року по день постановлення рішення, а всього 6 429 грн, в решті рішення суду залишити без змін. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.
Судом встановлено, що позивачу на праві приватної власності належить житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1 , що підтверджено копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 06.05.2017 (а.с.10).
15 липня 2018 року між сторонами був укладений усний договір підряду, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов`язання демонтувати старий паркан із сітки-рябиці довжиною 4 (чотири) метри та встановити залізобетонний паркан висотою два метри шириною один метр на її земельній ділянці розміром 0,5000 га за адресою:   АДРЕСА_1 , з кінцевою датою виконання робіт - це 20 липня 2018 року. 
Допитаний в судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що проживає в с. Тростянчик. Позивачка ОСОБА_2 є його матір`ю. Йому достеменно відомо, що в липні 2018 року ОСОБА_6 наймався на роботу до ОСОБА_7 . Він познайомився з ним зранку, ОСОБА_6 представився прорабом. Сказав, що має дві бригади, а також що йому потрібно аванс в розмірі 6 000,00 грн. Пообіцяв, що паркан буде зроблений за три дні. В перший день роботи вони залили три стовпчики. Зранку він дочекався, коли прийде ОСОБА_1 сказав, що все брак і останній погодився переробити. Гроші в сумі 6 000 грн по 500 грн кожна купюра передавала ОСОБА_2 в його присутності, клала їх на машину по одній тисячі на шість купок. Потім на третій день ОСОБА_8 сказала, що буде відмовлятися від роботи з ОСОБА_9 . Він сказав ОСОБА_1 повернути аванс. Коли ОСОБА_2 передавала гроші ОСОБА_1 були присутні ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , він ( ОСОБА_5 ) та племінних ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . Йому відомо, що повна вартість роботи становить 12 000,00 грн ОСОБА_1 попросив аванс в розмірі 6 000,00 грн, а коли отримав, то 1 000 грн відразу віддав ОСОБА_10 . 
Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що проживає в с.Тростянчик. У липні 2018 року він йшов з риболовлі по-під двір ОСОБА_2 і побачив ОСОБА_1 та ОСОБА_12 . Також там були ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 . Він бачив, що ці хлопці робили паркан у ОСОБА_16 ставили два стовпчики, висотою близько 2,7 м, викопали ямки на 30 см і залили їх бетоном. На наступний день вони покинули цю роботу і втекли. Після цього ОСОБА_2 домовилась з хлопцями з Донецької області і ті поставили їй паркан, він також допомагав, тому знає, як відбувались всі події. Йому відомо, що ОСОБА_1 взяв аванс у ОСОБА_16 та поділив його: дав племіннику ОСОБА_17 1 000 грн, а собі 5 000 грн, ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 не дав грошей, а сказав, щоб вони пішли до господині для розрахунку. 
Відповіддю Тростянецького ВП Бершадського ВП ГУНП у Вінницькій області від 03.08.2018 №3040/208/01-2018, та 12.09.2018 №3590/208/01-2018, підтверджено факт того, що позивач зверталась до працівників поліції з заявою з приводу шахрайських дій з боку ОСОБА_1 (а.с.11,12).
Вирішуючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано достатньо доказів в підтвердження того, що між нею та відповідачем були договірні відносини, а саме, договір побутового підряду, укладений в усній формі, в якості авансу позивачка передала відповідачу 6 тис. гривень, умови договору відповідачем виконані не були, частково, а саме 1 000 грн авансового платежу позивачці було повернуто, а тому позовні вимоги в частині стягнення 5 000 грн авансового платежу та 409,93 пені підлягають задоволенню. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із частиною першою статті 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Відповідно до частини першої статті 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Відповідно до статті 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір побутового підряду є публічним договором. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.
Згідно зі статтею 866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.
Статтею 849 ЦК України визначено, що замовник має право у будь-який час перевірити хід і якість роботи, не втручаючись у діяльність підрядника. Якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Якщо під час виконання роботи стане очевидним, що вона не буде виконана належним чином, замовник має право призначити підрядникові строк для усунення недоліків, а в разі невиконання підрядником цієї вимоги - відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення роботи іншій особі за рахунок підрядника. Замовник має право у будь-який час до закінчення роботи відмовитися від договору підряду, виплативши підрядникові плату за виконану частину роботи та відшкодувавши йому збитки, завдані розірванням договору.
Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що договору побутового підряду з ОСОБА_2 він не укладав і не міг укласти, оскільки не являється фізичною особою – підприємцем.
Проте законодавець розрізняє договір підряду, та договір побутового підряду, який є окремим видом договору підряду. 
Договір побутового підряду є різновидом договору підряду. Характерною особливістю договору побутового підряду є те, що такий договір є публічним, підрядником завжди виступає особа, що здійснює підприємницьку діяльність, зокрема, фізична особа-підприємець.
Водночас, особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, не обмежена у праві укладати договори підряду на загальних умовах.
Зі змісту оспорюваного договору від 15 липня 2018 року вбачається, що за його умовами ОСОБА_2 як замовник доручила, а ОСОБА_1 як виконавець прийняв на себе обов`язок встановити залізобетонний паркан висотою 2 метри шириною 1 метр.
Такі умови узгоджуються із положеннями частини першої статті 837 ЦК України, згідно з якою за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що між сторонами укладений договір підряду, а не побутового підряду, за умовами якого позивач зобов`язувався встановити залізобетонний паркан.
Тому посилання ОСОБА_1 на те, що він на момент укладення оспорюваного договору не був фізичною особою-підприємцем, не мають правового значення для вирішення спору щодо чинності договору підряду, оскільки законом не встановлено спеціального суб`єкта, який може бути підрядником за договором підряду.
Відтак, враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами було укладено в усній формі договір підряду, обумовлено порядок та строки виконання договору, позивачка на виконання умов договору передала відповідачу обумовлений авансовий платіж в сумі 6 000 грн, з яких 1 000 гривень була повернута ОСОБА_3 , яку останньому було передано ОСОБА_1 за роботу. Відповідачем умови договору підряду виконано не було, у зв`язку з чим стягнення з останнього коштів в розмірі 5 409,93 грн, з яких 5 000 грн – авансовий платіж, 409,93 грн – пеня у розмірі 3% вартості роботи є таким, що відповідає вимогам законності та справедливості.
Разом з тим слід зазначити, що згідно ч. 2 ст. 360 ЦПК України встановлено, яким за своїм змістом має відповідати відзив на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просила, зокрема: змінити рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 12 квітня 2021 року в частині стягнення з ОСОБА_1 штрафних санкцій до основного боргу за користування чужими грошовими коштами тривалий час, а саме стягнути з ОСОБА_1 основний борг – 5000 грн, інфляційні втрати в розмірі 1020 грн, 3% річних в розмірі 409 грн за період з 20.07.2018 року по день постановлення рішення суду, а всього 6 429 грн, в решті суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційний суд не бере до уваги вимоги, які зазначені у відзиві на апеляційну скаргу, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України, учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково, проте позивач  ОСОБА_2  не скористалась правом на оскарження рішення суду від 12 квітня 2021 року. Крім того, слід зазначити, у відзиві на апеляційну скаргу учасник справи викладає заперечення проти доводів апеляційної скарги, а не вимоги щодо рішення по суті.
Враховуючи викладене, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про недоведеність пред`явлених позовних вимог, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.
Згідно ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд, - 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 12 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                 В.П. Рибчинський
Судді:                                                 Л.О. Голота
                                                                               Т.О. Денишенко